Название: П'ятеро в ліфті, не рахуючи Музи
Автор: Стефан Піпа
Издательство: ЛитРес: Самиздат
Жанр: Приключения: прочее
isbn:
isbn:
Водій знову схвально хитнув головою і заспівав наступний куплет. Його спів одразу підхопила гітара:
…Aqui se queda la clara,
la entrenable transparencia
de tu querida presencia
Comandante Che Guevara…
Грубий зачаровано дивився на співака.
Тут з’явився Антон із задоволеною посмішкою на обличчі. Інга першим помітив появу юнака і запитав його:
– Ти шо такий довольний, ніби тобі міньєт зробили?
Антон подивився на Інгу і спокійно констатував:
– Дурак ти, Інга. Мені сідюк подарили.
– Шо, шо? – почувши слово «подарили», стрепенувся Грубий, – Шо подарили?
– Сідюк – задоволено повторив Антон.
– Ми можемо їхати? – запитав дідо в юнака.
– Так, Офіціантка сказала, що далі нас повезе Мексиканець, – і, помітивши водія, кивнув в його бік: – Отой, напевно.
Всі п’ятеро всілися на одну платформу. Мексиканець, продовжуючи співати, рушив вперед.
Коли всі вмостилися, Грубий присунувся до хлопця:
– Ану-ка покаж подарок. Шо за штука?
Антон дістав з-під футболки округлий сріблястий предмет.
– Подумаєш, плеєр, – скептично зауважив Інга, – такого гавна повно в магазинах.
– Хлопець чесно запрацював собі, най тішиться, – сказав Солунський.
– Гавно – не гавно, – промовив Грубий, розглядаючи ближче плеєр, – А палтаху зєлєні потягне.
– Ви не шарите, пацани, в чому тут прикол, – урочисто і гордо оголосив Антон.
– Ну і в чому ж прикол? – запитав Інга.
– А в тому, що тут, – радісно продовжив юнак, – Тут вся музика що є на світі. І вся нова, як тільки створиться, одразу буде в мене.
– Ти гониш! – не повірив Грубий.
– Можеш не вірити, мені пофіг – байдуже відповів Антон і забрав плеєр з рук коротуна.
Коротуна на мить заціпило:
– За шо, вася!? Помив три весла, і подарували такий апарат! – коротун заскреготав зубами від заздрощів.
– А хто Вам заважав помити посуд? – повчальним тоном зауважив Іван Тимофійович.
– А Вам? – огризнувся у відповідь Грубий.
– Хлопці, – втрутився в розмову вусань, – Лишіть в спокої той подарунок. Буде всім наука на майбутнє. Мене особисто цікавить інше. А куди це ми їдемо?
– Яка різниця? Головне – їдемо. Це ж не пішки йти, – зауважив Інга.
– А дійсно, – задумався Іван Тимофійович, – Побігли, наче голі в лазню, всілися і не спитали, куди їдемо.
– Офіціантка ж сказала… – почав Антон, але його перебив Грубий:
– Офіціантка сказала! Офіціантка сказала! У, дурілка. Втулила тобі сідюк, а ти вже повівся. Отак-от лохів і розводять. Зараз я все порішаю.
Коротун розвернувся до Мексиканця і крикнув:
– Аміго, – і підкріпив своє СКАЧАТЬ