Название: Merekultuurilugu. Eesti randade tuletornidest
Автор: Peeter Peetsalu
Издательство: Eesti digiraamatute keskus OU
Жанр: Книги о Путешествиях
isbn: 9789949495764
isbn:
Kapitaalse navigatsioonimärgi ehitustöödega tehti Vaindlool algust 1870. aastal, mil valmisid uue torni graniitvundament ja puitelumaja ülevaatajale. Tuletornilaterna valgusti autoriteks olid Tallinna mehaanikatöökoja osavad meistrimehed, meremärgile paigaldatud latern nägi ilmavalgust omaaegses Liibavi linna (Liepāja) tehases Lätimaal.291 Torni tippu paigaldati valge tulega Fresneli 3. järgu dioptriline aparaat. Merepinnast 65 jala kõrgusel asetsev püsituli hoiatas laevamehi Vaindloo saare ohtlike karide eest 9,3 miili kaugusele.292 Tähtsate laevateede naabruses paikneva väikesaare navigatsioonimärk sai endale täienduseks väga olulise ja vajaliku signalisatsioonivahendina 20 puuda raskuse suure udukella. Halva nähtavuse puhul teavitati meresõitjaid võimalikust ohust selle harvade löökide vahendusel.
Vaindloo on Eestimaa põhjapoolseim saar. Ent kui Soome lahe avaosa tormituuled puhuvad edelalõunast, jääb saarekesest tegelikult alles üksnes peotäis majakesi keset Läänemere maruseid vetevälju.
Ennevanasti ei olnud Soome lahe veed sugugi rahumeelsed. Röövlaevnikud kimbutanud alatihti siinsel merealal seilajaid. Aeg-ajalt suudeti piraatide vastu ka edukalt võidelda. Nii pagenudki röövlikamp aegammu Mohni saarelt siia, lähinaabrusse varjukohta. Vaindloo olevatki vanarahva mäletamisi just selle järgi oma nime saanud, et saarel olnud vaenlaste pesakoobas. Esialgu kandnudki saar nime Vaendloo ja seda nimelt rannakeelse sõna „vaendlane“ järgi.293
Ometi pole see 6,2-hektariline ahtake maakilluke pelgalt paradiisisaarena eksisteerinud. Üks Vaindlooga seotud kurb sündmus leidis aset 1721. aastal, mil saare lähedal laevaõnnetuses hukkusid Briti meremehed. Nende meenutamiseks püstitati samasse mälestusmärk, mille eelmise aastasaja 40. aastatel saare hõivanud punaväelased halastamatult hävitasid kui tarbetu.294 Nüüdseks on mälestuskivi taastatud ja 1996. aasta augustis käis seda avamas president Lennart Meri.
Vaindloo tuletorni ülevaataja Aleksander Ivani poeg Borovtšenko.
Vähemalt sada aastat on siinsamas olnud tollase tsaaririigi vahipost ja viimase sõja eel asus saarel Eesti Vabariigi Merejõudude piirivalve- ja meresidepost koos raadiojaamaga. Eesti merendusloo üks omapärasemaid isiksusi, Aksi saarelt pärit kalur-paadimeister ja hilisem väliseestlane Harald Aksberg on nooruspäevil oma sõjaväekohustuse täitnud just siinsamas Vaindloo saarel ja Toolse meresidepostil aega teenides.295 „Kui Tallinnas Mereväe Ekipaažis meie noormadruste rivi-õppeaeg läbi sai, saadeti pärast uut aastat meid, kolme madrust, Toolse mereväeside posti ülesandeid täitma ja signalistiks õppima, ka natuke navigatsioonikursust anti. Juba enne Toolsele sõitu teadsin, et suvehooaeg tuleb olla Stenskäril, nagu Vaindlood siis ametlikult nimetati.“ Rootsimaal Lidingöl 1994. aastal kirja pandud mälestused käsitlevad kunagise madruspoisi kuue aastakümne taguseid meenutusi. Harald Aksbergi mäletamist mööda oli tuletornisaarel siis veel alles Vainupea kaluritele kuulunud kaks väikest suvemajakest või onni. Ajateenijate üsna rutiinsesse tavaellu tõid omamoodi vaheldust Viinistu rannakülast pärit, Vaindloo endise majakamehe Vaarmanni külaskäigud ja nende ühised kalastusretked merele.
Karmidel talvedel jäi väike Vaindloo saar ulgumerel sõna otsese mõttes jäävangi.
Vana meremärgi püsivalgustuse tagas hõõgsukaga varustatud petrooligaasi kuumendusega tuletornilamp. Kogu tulesüsteem oli omakorda ühendatud pumbatava küttepaagiga. Ajateenijast madrus täitis siinsel saarel ühtlasi ka signalisti ülesandeid ja kindlustas tuletorni ohutule õigeaegse läitmise. Teenistuskohustuste hulka kuulusid veel merevalve (laevaliikluse, eriti aga välismaiste sõjalaevade avastamiseks) ja ilmastikuvaatlused, mootorpaadi abil mandriga sidepidamine ning proviandi- ja postivedu. Energilise ja osava noorukina suutis madrus Aksberg kõige selle kõrval valmis meisterdada eistuki, kiiluta rannasõidupaadi. See paaditüüp oli Eesti põhjarannikul ja saartel kasutusele võetud soomlaste ja rootslaste eeskujul.296
Sarnaselt Harald Aksbergiga viibis kohustusliku sõjaväeteenistuse päevil nii Toolsel kui ka Vaindlool toonane meresideposti madrus Roman Karu. Eritingimuste tõttu oldi puhuti kuni seitse kuud muust maailmast ära lõigatud. Siis polnud peale tillukese majakasaare midagi enamat. Kroonuolustik, mille arginäo moodustasid tsaariaegne välikäimla, päevinäinud kaev, raudkividest nelinurkne õliait ja 1871. aastal saarele ehitatud vägev maakelder. Ja muidugi meresideposti juurde kuuluv rutiinne valveteenistus. See kõik mahtus kenasti väikesele saarele. Nagu need signaalmastidki, mis majakamehi ilma ja oludega kursis hoidsid. Madruste tavaellu tõid muutusi vormirõivaste vahetused juhul, kui midagi tähtsat teoksil oli. Näiteks kontrollreidid või mereväeülemuste külaskäigud saarele. Sideposti noormehed ootasid samuti pikisilmi varustuslaeva saabumist taamalt kodurannast. Tihtipeale popsutas kodurannast majakamehi abistama Tallinna Sadamatehastes valminud lihtne jäämurdja-puksiir Merikaru. Nood proviandireisid mandrile tundusid sootuks suursugusematena, vähemasti Roman Karu mäletamisi. Ega lugenud seegi, et merekurss üksnes Kundani maha pandi. Tsemenditolmuse sadamalinna kaubakontorid tarnisid majakameestele nende pooleaastase priske moonavaru. Boonuseks reisielamused, rannauudised ja asjatalitused tollase tolliülema Kungruga. Igatahes tasus sõita! Selles oli juba tookord meresideposti madrus Karu täiesti kindel.297
Massiivsest Suursaarest lõunaedelas paikneva Stenskäri (Vaindloo) majakasaare lähivetes tabas Eesti piirivalvepatrull 1931. aasta jaanikuu lõpupäeval soomlaste neli mootorpaati ühes 5310-liitrise piirituslastiga. Arestitud salapiiritus ja veesõidukid loovutati Tallinna Peatolliametile. Eesti vetes kinni võetud üheksa Soome kodanikku pidid aga jääma ootama meie politseivõimude otsust salajase piiriületuse eest. Teise kiridokumendi järgi saadi soomlased kätte hoopiski „Prangli saare ees“. Tegu olnudki isikutega, kellest enamikul lasus põhjanaabrite kohtukaristus salapiiritusveoga tegelemise eest.298 Mõndagi juhtus veel sellesama aasta 27. juulil, mil ka Stenskärilt said piirivalvurid kätte sellel majakasaarel randunud soomlaste viiest mootorpaadist järjekordse kopsaka koguse Eesti salapiiritust, ühtekokku 5350 liitrit.299
Meresaarel paiknenud vaatlusposti põhiülesandeks oli täpselt fikseerida kõik juhtumid, mil Nõukogude Venemaa Balti laevastiku sõjalaevad ja vesilennukid rikuvad meie merepiiri Soome lahes. Merejõudude eriväeosa käsutuses oli 1930. aastate lõpul ühtekokku neli raadiojaama, millest ülejäänud töötasid Tallinnas, Põõsaspeal ja Ruhnus. Kõige enam oligi toime pandud toonaseid piiririkkumisi Soome lahe avaosas Vaindloo saare juures, sest teatavasti paikneb meie riigipiir sealt napilt kaheksa meremiili kaugusel põhja suunas. 1930. aastatel jäi üks Vaindlool dislotseerunud meresideposti radist teadmata kadunuks. On alust kahtlustada, et suure naaberriigi sõjaväevõimude mahitusel mees rööviti, ent lõplik selgus selles asjas on kahjuks senini tuvastamata.
Kogu Talvesõja vältel (30.11.1939–13.03.1940) käis Soome kohal vahetpidamata õhusõda, mis loomulikult mõjutas СКАЧАТЬ
291
Aleksejev, Igor. Eesti tuletornid. Маяки Эстонии. Tallinn 2000, 107.
292
Описаніе… Санкт-Петербургъ 1904, 170-171.
293
Pärispea lood. Koostaja Mari-Liis Lill. MTÜ Pärispea Seltsimaja 2009, 14.
294
EE 10 Tallinn 1998, 148.
295
Meremees 1994, 20.
296
Meremees 1996, 15–16.
297
Karu, Roman. Eesti mereväeveterani suulised mälestused Vaindloo meresideposti madruse teenistusaastatest. Helilint Nimrat Küti valduses.
298
Pullat, Raimo; Pullat, Risto. Viinameri – Salapiiritusevedu Läänemerel kahe sõja vahel. Tallinn 2010, 153.
299
Ibid.; 154.