Название: Козацьке братство. Частина 1. Полковник Кульбас
Автор: Ігор Тихоненко
Издательство: Издательские решения
Жанр: Ужасы и Мистика
isbn: 9785449038555
isbn:
Старий Коцюба вже встав і копошився у дворі по господарству.
– Діду, а можна у Вас трохи пожити? Всього декілька днів.
– Живіть, хлопці, скільки вашій душі завгодно. Мені веселіше буде. А то, бачите, як життя склалося, на старості зовсім один залишився. Видно так Богові завгодно було.
– Хочу запитати Вас, а чи не знаєте, випадково, у ваших краях знахаря? Говорять, що він недалеко від вашого села на покинутому хуторі живе?
– У наших краях, я знаю тільки одну людину, яка ворожити уміє, людей лікує і в Бога нашого Ісуса Хреста вірує. Звати його Прокоп Цимбалюк. Тільки влітку він не живе на хуторі. Цимбалюк там тільки зимує.
– А де ж він зараз?
– На Дніпрі.
– Як же можна жити на Дніпрі?
– Верст п'ятдесят від нас там, де закінчуються пороги, і Старий Дніпро розливається, як море, є Чортомлинівський ліс. Він доходить прямо до берега, а беріг той самі скелі. Там є печери. В одній з них він і живе, майже до самої зими.
– А як же я його там знайду?
– А навіщо він тобі?
– Гадаю, що окрім нього, ніхто на світі не знає, як допомогти полковникові.
– Ну, справу ти задумав добру. Підкажу тобі дорогу. Поїдеш через ось це поле напрямки. Тримайся так, щоб сонце весь час тобі в спину світило, а опівдні навпаки – їхатимеш весь час за сонцем. Верст двадцять проїдеш, почнеться ліс. З краю лісу побачиш спалений блискавкою високий дуб. Чекай у нього аж до сходу сонця. Тінь, що дійде до місця, коли сонце повністю підніметься з-за краю землі, вкаже тобі на початок стежки, яка йде до печери знахаря.
– Спасибі, діду. Якщо Господь допоможе, знайду ведуна. Дня через три, мабуть, і повернуся. А потім і лазню можна буде затопити.
Ігнат осідлав коня. Узяв з собою провізії на три дні. Рушницю і шаблю прикріпив ззаду до сідла, пістоль сунув за пояс. Попрощався зі старим і відправився в дорогу. Виїхавши за село, він озирнувся. Сонце вставало з-за горизонту, забарвлюючи половину неба в яскраво-червоний колір. Зірки повністю розтанули. Тільки білястий серп місяця ще був злегка видний.
Головань зупинився на краю поля, розвернув коня так, що сонце опинилося за спиною, і поїхав прямо через поле, не вибираючи дороги.
«Слава богу, тут трава невисока, коню по коліно, а то важко мені довелося б», – подумав молодий козак, переходячи на легку рись. Поле нагадувало море своєї безкрайністю. Тільки воно було наповнене живими звуками, чого на морі не буває
Ніяких пригод з Ігнатом не було. Коли Світило вже хилилося до заходу, показався ліс. Під'їхавши ближче, козак побачив справа неподалік, метрів зо триста, високе чорне дерево. Хорунжий повернув коня і поїхав СКАЧАТЬ