Название: Ось я
Автор: Джонатан Сафран Фоєр
Издательство: Книжный Клуб «Клуб Семейного Досуга»
Жанр: Современная зарубежная литература
isbn: 978-617-12-4607-2, 978-617-12-4498-6, 978-617-12-4606-5, 978-617-12-4605-8
isbn:
– Будь ласка, скажи мені не телефонувати дітям.
– Не телефонувати дітям.
– Звичайно, не варто.
– Або подзвони. Ми ж не якісь фундаменталісти щодо питань відпочинку.
Вона засміялася.
Джейкоб ніколи не мав імунітету до її сміху.
– Лягай, – сказала вона та поплескала по ліжку.
Джейкоб промовив:
– У нас завтра важливий день, – так він ніби освітлював собі декілька шляхів відступу одночасно: їм треба було відпочити, завтрашній день був важливіший, ніж ця ніч. Тому якби вона визнала свою втому, ніхто б не розчарувався.
– Ти, мабуть, геть знесилений, – сказала Джулія і ніби переклала відповідальність на нього.
– Так і є, – відповів він майже запитально, майже прийнявши свою роль. – Та й ти, напевне, теж, – сказав, ніби прохаючи прийняти її це.
– Лягай, – сказала вона. – Обійми мене.
Джейкоб вимкнув світло, залишив на столі незгорнуті окуляри та вмостився в ліжку біля своєї (уже десять років як) дружини. Вона повернулася на бік і поклала голову під пахву чоловікові. Він поцілував її у Північний полюс голови. Зараз вони були самі по собі, без історії, без мертвих зірок, що могли би вказати шлях.
Якби вони говорили те, про що думали, Джейкоб сказав би:
– Чесно кажучи, все це не так гарно, як я пам’ятаю.
А вона відповіла б:
– Та й не могло бути.
– Коли я був малий, я часто з’їжджав на велосипеді з гірки за будинком. І все коментував. Щось на кшталт: «Джейкоб Блох збирається встановити новий рекорд швидкості на суші. Він міцно стискає руль. Чи зможе він?» Я назвав це «Стрімкий спуск». Я відчував себе таким хоробрим, як ніколи за все моє дитинство. Якось я повернувся туди. Я саме їхав на зустріч і мав декілька вільних хвилин. І не зміг знайти гірку. Врешті-решт я знайшов місце, де вона була, чи мала бути, але від неї нічого не залишилося. Тільки невисокий схил.
– Ти виріс, – сказала б вона.
Якби вони говорили про те, що було в них у головах, Джейкоб сказав би:
– Я думаю про те, чому ми не займаємося сексом. А ти?
І, не образившись чи не почавши оборонятися, Джулія сказала б:
– Ага, думаю.
– Я нічого не прошу тебе казати. Обіцяю. Я просто хочу розповісти тобі, що я відчуваю, добре?
– Добре.
І з острахом він зробив би один крок на той невидимий місток і сказав би:
– Я переживаю, що ти не хочеш займатися зі мною сексом. Що ти не хочеш мене.
– Не турбуйся, – сказала би Джулія та погладила рукою його обличчя.
– Я завжди тебе хочу, – сказав би він. – Я дивився, як ти роздягаєшся…
– Я знаю. Я відчула.
– Кожна твоя частинка тіла така ж красива, як і десять СКАЧАТЬ