Название: Rääkimine hõbe, vaikimine kuld. Riigisaladuse kaitse Eesti Vabariigis 1918–1940
Автор: Ivo Juurvee
Издательство: Eesti digiraamatute keskus OU
Жанр: Документальная литература
isbn: 9789949954704
isbn:
Viies peatükk, mis on töö kõige mahukam, uurib sideturvalisust ehk Eesti Vabariigi käsutuses olnud erinevaid võimalusi sõnumite edastamiseks ja kasutatud krüpteerimisviise ning neile antakse hinnang riigisaladuse kaitse seisukohast. Metoodikalt erineb see peatükk kõige enam ajalooteaduses üldiselt kasutatavast ning seepärast on pööratud suuremat tähelepanu ka teoreetilistele küsimustele. Peatüki kirjutamise eelduseks on olnud autori pikaaegne huvi ning varasemad signaalluuret ja krüptoloogiat puudutanud väiksemamahulised uurimused39, samuti tuleb lisada, et krüpteerimisviise käsitlev alapeatükk on valminud Haridus- ja teadusministeeriumi toel.40 Valdkonna avamiseks on ära toodud ühe 1921. aastal Eesti sõjaväes kasutusel olnud šifri murdmise käik autori poolt, mis oli nähtavasti kõige eksootilisem väljakutse käesoleva töö kirjutamise käigus. Kasutatud krüptosüsteemide kirjeldamisel ei ole detailidesse laskutud, vaid on valdkonnast võimaluste piires antud võimalikult laiahaardeline ja terviklik ülevaade.
Kuues peatükk on töö kõige poleemilisem. Eriti väljakutsuv oleks ju anda vastus küsimustele, kui hästi oli Eesti riigisaladus kaitstud ja kas see omas mõju riigi saatusele? Kahele viimasele küsimusele ammendava vastuse andmine ei ole paraku isegi teoreetiliselt võimalik – meil ei ole teada, kui palju lähtusid Eestile vaenulike võõrriikide juhtkonnad Eestit puudutavate otsuste tegemisel Eesti kohta kogutud informatsioonist ning kuivõrd oli nendeni jõudev info moonutatud Eesti riigisaladuse kaitse süsteemi efektiivsuse ja kuivõrd nende oma luuretsüklis esinevate vigade tõttu. Eesti võrdlemist teiste riikidega raskendab valdkonna alauuritus mujal. Kättesaadavate materjalide põhjal on mainitud probleemi töös siiski käsitletud, vaadeldes andmeid, mida Nõukogude eriteenistused otsusetegijatele edastasid. Teatud määral tundsid Eesti vastu huvi ka teiste riikide eriteenistused, kuid paraku ei võimalda allikaline baas täpselt määratleda, mida nad teada tahtsid, mida nad teada said ning kas see oli vastuolus Eesti seaduste ja Eesti otsusetegijate soovidega. Kindlasti ei saa seda käsitlust pidada ammendavaks, diskussioon jääb avatuks teiste ajaloolaste arvamustele ja uurimustele, uutele arhiivileidudele ning loomulikult ka Eestit puudutavate materjalide uurijatele kättesaadavaks tegemisele Venemaa Föderatsiooni arhiivides.
Teksti selguse ja ruumi kokkuhoiu huvides on kasutatud kahte viitamissüsteemi: traditsioonilist joonealust viitamist ning õigusakti nimetamisel ainult paragrahvide äramärkimisel tekstisisest viitamist. Joonealustes viidetes on õigusaktide puhul kasutatud juristide kasutatavat süsteemi, kus tuuakse ära akti avaldamisandmed ja leheküljenumbrite asemel paragrahvid (terviktekstide kordustrükkide puhul on see ainuke võimalus viidatava koha leidmiseks).
Tekstis esinev sõna „Venemaa” tähistab Venemaad enne enamlaste riigipööret 1917. aasta oktoobris. Kui on käsitletud sama riiki hilisemal perioodil, on seda nimetatud vastavalt Nõukogude Venemaaks või Nõukogude Liiduks.
Väheuuritud teemal kirjutades on uurija paratamatu probleem varasema kirjanduse vähesus. Külma sõja järgses Eestis on kitsalt riigisaladuse kaitsele aastatel 1918–1940 pühendatud vaid mõned leheküljed,41 mida ei saa pidada piisavaks eeltoodud küsimustele vastamisel. Põhjalikumateks vastuluuret käsitlevateks uurimusteks on Tiit Noormetsa42 ja eriti Reigo Rosenthali43 teosed, mis on osutunud käesoleva töö kirjutamisel korduvalt väga vajalikuks. Krüptoloogiat on populaarteaduslikus võtmes varem käsitlenud ka siinkirjutaja.44
Väliseestlastega Kultuurisidemete Arendamise Komitee (VEKSA) juhatuse presiidiumi koosolek novembris 1965. Lauanurgas on käed ristanud ja tahapoole nõjatunud paljude väliseestlastele suunatud Nõukogude Eestis välja antud propagandaraamatute autor, KGB ettepanekul asutatud ajalehe Kodumaa kultuuriosakonna juhataja Andrus Roolaht.
EESTI FILMIARHIIV
Külma sõja ajal on kirjutatud mitmeid mälestusteraamatuid, mis on olnud kasutatavad tööle n-ö inimliku mõõtme andmiseks ja paljude detailide täpsustamiseks, mille kohta dokumente napib.45 Allikakriitilised probleemid memuaaride kasutamisel on ajaloolastele üldtuntud, kuid temaatikaga seotult on Külma sõja ajal vähemalt ühel juhul olnud tegemist ka suisa KGB-ga seotud palgalise propagandisti sekkumisega ajalookirjutusse – nimelt on Andrus Roolaht kasutanud aastatel 1936–1937 läbiviidud Eesti ohvitseride majandusliku taustakontrolli materjale nende suhtes äärmiselt vaenuliku käsitluse kirjutamiseks.46 Sellise käsitluse konteksti mõistmisel on olnud kasu autori varasemast Külma sõja perioodile keskendunud uurimistööst.47
Enne Teist maailmasõda oli riigisaladuse kaitsesse puutuv Eestis arusaadavalt riigisaladus, seepärast pole olemas ka teemakohast kirjandust. Kuid nagu eespool mainitud, oli julgeolekut puudutava materjali avaldamine tihtipeale üsna riigisaladuse piiri peal laveerimine. Seepärast on väikeste killukeste kaupa võimalik leida mitmesugustest eeskirjadest, käsiraamatutest, määrustikest ja asutuste ajalugudest infot ka riigisaladuse kaitse erinevate valdkondade kohta. Eraldi esiletoomist väärib selles kontekstis aastatel 1934–1939 ilmunud „Valitsus-asutiste tegevus”, kogu toonase avaliku teenistuse ühine aastaraamat.
Käsitledes piiri avaliku ja salajase teabe vahel on töös olnud oluliseks allikaks vaadeldava ajajärgu ajakirjandus ja erialane perioodika.
Riigisaladuse õiguslikku kaitset käsitledes on arusaadavalt olulisimateks allikateks Riigi Teataja (RT) ja Vene Seaduste Kogu (VSK, Сводъ законовъ Российской империи48) ning mõned seaduste terviktekstid ja kommenteeritud väljaanded. Riigi Teataja ilmus novembrist 1918 kuni augustini 1940, kuna aastakäigud 1919–1939 on varustatud mõistliku ülesehitusega sisujuhtidega, lihtsustab see oluliselt nende terviklikku läbitöötamist ja muudatuste jälgimist. Kuueteistkümne-köitelise Vene Seaduste Koguga oli asi oluliselt keerulisem kaasaegsetele ja on seda ka praegu, kuna nii mõnigi seadus oli jõus üle sajandi, kuid uute seadustega mitmeid kordi muudetud kujul. VSK kättesaadavus oli tõsine probleem juba sõdadevahelisel perioodil, veel üle nelja aasta pärast iseseisvuse taastamist saatis Siseministeeriumi administratiivasjade peavalitsus Eesti saatkonnale Moskvas palve muretseda VSK, kuna „kõigele katsete peale vaatamata, ei ole saanud omale muretseda Vene riigi Seaduste Kogu, milleta väga raske töötada.49 Paistab, et Eestis ei leidu enam ühtegi uuemat eksemplari.”50
Paraku muu olemasolev materjal teema kohta on piiratud. Vaadeldava perioodi avaldatud Riigikohtu lahenditest valdkonna kohta selgitusi ei lisandunud,51 teemat ei käsitletud ka ajakirjas Õigus ilmunud artiklites.СКАЧАТЬ
39
Ivo Juurvee. Estonian Interwar Radio-Intelligence. // Baltic Defence Review 2003, 2, lk 123–137; Ivo Juurvee. Briti sideluure Eesti kommunistide vastu. // Tuna 2011, 4, lk 111–113; Ivo Juurvee. Wabariigi moodsad salakõrvad. Tehnikamaailm 2003, 2, lk 64–66.
40
MTÜ S-Keskuse projekt „Krüpto II”, mida HTM toetas vastavalt 16.12.2010 sõlmitud lepingule nr 10.1-8.1/985.
41
Ainuke üritus riigisaladuse kaitsele süsteemsemalt läheneda on ühes kaitsepolitsei aastaraamatus ilmunud lühike artikkel: Riigisaladuse kaitse 1920–1940. // Kaitsepolitsei aastaraamat 2005. Tallinn: Kaitsepolitseiamet, 2006, lk 34–36. Teemat on süsteemsemalt puudutanud Eero Medijainen, vt: Saadiku saatus: Välisministeerium ja saatkonnad 1918–1940. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1997, lk 80.
42
Tiit Noormets. Eesti sõjaväeluure tegevusest, meetoditest ja vahenditest aastail 1920–1940. // Luuramisi: Salateenistuste tegevusest Eestis XX sajandil. Tallinn: Kistler-Ritso Sihtasutus, 1999, lk 35–66.
43
Reigo Rosenthal, Marko Tamming. Sõda pärast rahu: Eesti eriteenistuste vastasseis Nõukogude luure ja põrandaaluste kommunistidega 1920–1924. Tallinn: SE&JS, 2010; Reigo Rosenthal, Marko Tamming. Sõda enne sõda: Nõukogude eriteenistuste tegevusest Eestis kuni 1940. aastani. Tallinn: SE&JS, 2013.
44
Ivo Juurvee. Krüptograafid 1920–30ndate Eestis. // Tehnikamaailm 2006, 9, lk 78–80.
45
Elias Kasak. Mälestusi. Tallinn: EPL, 2011 (Kasaku mälestuste trükis ilmumata osa kohta vt: Nõmm, Aart. Teenistusest Kaitsevägede Staabis aastatel 1926–1934. // Aastaraamat 2010. Tallinn: Kaitseväe Peastaap, 2011, lk 111–115); Alfred Luts. Heitluste keerises. Tallinn: Olion, 2004; Oskar Mamers. Kahe sõja vahel. Stockholm: EMP, 1957; Harald Roots. Kui võitluseta murdus mõõk. Toronto: S. n., 1993; William Tomingas. Mälestused. Tallinn: Eesti Päevaleht, 2010. Üks kasutatud memuaarteos on kirjutatud juba enne Teist maailmasõda ja ilmus esmakordselt 1939. aastal Bulgaarias: Николай С. Батюшин. Тайная военная разведка и борьба с ней. // У истоков русской контрразведки: Сборник документов и материалов. Кучково Поле: Общество изучения истории отечественных спецслужб. 2007, lk 73–226.
46
Eesti riik ja rahvas II maailmasõjas. Kd 12. Tallinn: Ajalehe Kodumaa väljaanne, 1966.
47
Ivo Juurvee. Idabloki eriteenistused Külma sõja ajaloorindel Andrus Roolahe ja Julius Maderi näitel. // Ajalooline Ajakiri 2009, 1/2, lk 47–76.
48
Venemaa õiguse allikaid on ka teisi (Полное Собрание Законов Российской империи ja Собрания узаконений и распоряжений правительства), kuid VSK oli neist juhtiv ja pidevalt uuendatav terviktekstide kogu, selle kasutamine ja sellele viitamine oli tavaks ka sõdadevahelise perioodi Eestis. Venemaa õiguse kodifitseerimise kohta laiemalt, vt: Jüri Uluots. Eestimaa õiguse ajalugu: Konspekt. // Peeter Ilus (koost). Eesti õiguse ajalugu. Tallinn: Penikoorem, 2008, lk 343–346.
49
„Väga raske” on pehmelt öeldud – keeruline on aru saada, kuidas oli ilma VSK-ta administratiivasjade peavalitsusel üldse võimalik töötada! Küllap oli neil võimalik VSK mõnda uuemat väljaannet laenata, mis tegi töö loomulikult aeganõudvamaks ja ebamugavamaks.
50
Siseministeeriumi administratiivasjade peavalitsuse juhataja abi saadikule Moskvas, 12.07.1922. ERA, 957-1-123, L 37.
51
Aleksander Buldas. Üldiseks teadmiseks avaldatud Riigikohtu 1920.–1931. a. otsustes leiduvate seaduseseletuste kogu. Tallinn: autori kirjastus, 1933; Aleksander Buldas. Riigikohtu 1932.–1938. a. otsustes leiduvate seaduseseletuste kogu. Tallinn: autori kirjastus, 1939.