Название: Повернення у притулок
Автор: Меделін Ру
Издательство: Книжный Клуб «Клуб Семейного Досуга»
Жанр: Ужасы и Мистика
Серия: Притулок
isbn: 978-617-12-1764-5, 978-617-12-1760-7, 978-617-12-1454-5, 978-617-12-1763-8, 978-617-12-1761-4, 978-617-12-1762-1
isbn:
– Я вже не впевнений, що це справді код, – сказав Джордан. – Цифри якось згруповані, але таких групок небагато. Здається, що вони розкидані в певному порядку, але…
Ден був упевнений, що Джордан дасть раду тим цифрам. Адже цей хлопець міг уві сні розв’язати судоку найвищого рівня чи одним махом написати тест з математики, над яким Дену довелося б добряче попітніти. Якщо Джордан не зможе розгадати цю загадку, то вони залишаться ні з чим.
– Але що? – нагадала Еббі. Вона примружилась. Ден надіслав їм обом копію світлини, яку йому дав Фелікс, а також цифри, що були на звороті.
– Але я не знаю. Іноді ці штуки можуть бути страшенно складними. Це вам не «x дорівнює один», а «y дорівнює два», – пояснив він. – Може, цю загадку неможливо розгадати просто так. Може тут потрібен якийсь шифр…
– Хлопці, ви чули це? – раптом прошепотіла Еббі, озираючись через плече в темряву кімнати.
– Чули що? – якось байдуже запитав Джордан.
– Голос. – Її очі розширились, і вона відкинулась на стілець. – Ви справді нічого не чули? – прошепотіла Еббі.
Ден присунувся до монітора і занепокоєно насупив брови.
– Не чули чого? Еббі, з тобою все добре? Я нічого не чув. – Він справді нічого не чув. – Ти щось чув, Джордане?
– Ні…
Еббі нахилила голову вбік.
– Ось, знову!
Ден почав не на жарт хвилюватися. Він нічого не чув, окрім нетерплячого постукування Джорданової ручки по столу.
– Я справді нічого не чув, Ебс.
Вона кліпнула, а її зображення затремтіло на Деновому моніторі.
– Воно звучало так, ніби… Та не переймайтесь.
– Ніби що? – допитувався Ден.
– Ви будете сміятися, – зітхнула Еббі. – Забудьте.
– Еббі, на що був схожий той голос?
Дівчина відвернулась від камери.
– На мою тітку Люсі.
На мить усі троє завмерли. Чотири місяці тому, коли вони вперше зустрілися, у Дена з’явилося б бажання пожартувати, аби якось заповнити цю ніякову тишу. Однак після того, що вони пережили влітку, голоси вже не здавалися їм чимось смішним, та й Еббі не була з тих, кого можна легко налякати.
– Таке вже бувало раніше? – запитав Ден.
– Може, раз чи двічі, – відповіла Еббі, опустивши голову. – Може, трохи більше. Відтоді, як ми звідти поїхали… Я не знаю. Я іноді чую її голос. Її шепіт.
– Еббі, – почав Ден, а всередині все перевернулось, – це не…
– Розгадав!
Вони ледь не підскочили від раптового вигуку Джордана.
– Розгадав! – знову вигукнув він. – Тобто, не те, щоб я зрозумів, СКАЧАТЬ