Название: Stalini väejuht: Georgi Žukovi elu
Автор: Geoffrey Roberts
Издательство: Eesti digiraamatute keskus OU
Жанр: Биографии и Мемуары
isbn: 9789949273065
isbn:
Žukovi esimese eluperioodi ainus häda on see, et selle kirjeldus pärineb Žukovilt endalt. Ehkki ta rääkis oma raskest lapsepõlvest, polnud tema olukord tegelikult sugugi nii armetu, nagu müüt kinnitab, sest tema sünnipaik ja perekonnasidemed osutavad küllaltki jõukale talumehele.
Žukovi elu algas 1. detsembril 1896 Moskvast umbes sada kolmkümmend kilomeetrit edela pool Kaluuga kubermangus asuvas Strelkovka külas.22 Tema isa Konstantin oli kingsepp ja ema Ustinja talunaine. Žukovi perekonnanimi tuleneb venekeelsest sõnast жук (põrnikas). Vene rahvakeeles tähendab see ühtaegu kelmivõitu inimest. Žukovi vanemad olid teist korda abielus ning mõlemad olid kaotanud abikaasa tuberkuloosi tõttu.23 Oma memuaarides mainib Žukov, et tema isa ja ema olid abielludes üsna eakad, esimene viiekümnene ja teine kolmekümne viiene. Ent tema noorima tütre Maria järgi tunnistab kirikuraamat (mis oli Žukovile memuaaride kirjutamise ajal kättesaamatu), et Konstantin oli 1892. aastal abielludes nelikümmend üks aastat vana ja Ustinja kahekümne kuuene.24
Venemaa talupoegade füüsiliselt ränkrasket elu arvestades pole siiski üllatav, et Žukov mäletas või kujutles oma vanemaid eakamana, kui nad tegelikult olid.
Georgi oli perekonnas teine laps; õde Maria oli sündinud kaks aastat varem. Kui Georgi oli viieaastane, sünnitas ema teise poja, Aleksei, kuid see laps elas kõigest aastaseks. „Õde ja mina, rääkimata juba isast ja emast, kurvastasime sügavalt ning me käisime sageli tema kalmul.”25 Kõik kolm last ristiti vene õigeusu kirikus. „Isa oli sünnilt, kasvatuselt ja vaadetelt õigeusklik,” teatas Žukovi tütar Maria, „nagu tema sõduridki, kes ütlesid talle enne lahingut „Jumal on meiega!”.”26 Teise maailmasõja ajal räägiti, et Žukovil olevat olnud autos ikoon. Kui aga Žukovi tollaselt autojuhilt selle kohta küsiti, nimetas ta kuuldut mõttetuseks: „Ta oli kommunist… kui autos oleks olnud ikoon, siis oleksin mina seda kindlasti teadnud.”27 Tütre usust hoolimata pole mingeid tõendeid, et religioossetel veendumustel olnuks Žukovi elus kuigivõrd oluline osa.
Venemaa, kus Žukov sündis, oli määratu suur impeerium, mis hõlmas tuhandete kilomeetrite ulatuses kümmet ajavööndit Varssavist Vladivostokini ning alad Põhja-Jäämerest Kaspia ja Musta mereni. Selle piires elas üle saja rahva ja rahvusrühma, ehkki suurima osa elanikkonnast moodustasid venelased, nagu oli ka Žukov. 1900. aastal elas Venemaal umbes 140 miljonit inimest, enamasti talupojad.
Žukovi sünnipaik Kaluuga kubermangus asus Venemaa tööstuslikus keskrajoonis, mille moodustasid Moskva ja selle ümbruse kubermangud. Erinevalt Lõuna-Venemaa ja Ukraina viljakatest mustmullasteppidest domineerisid tööstusliku keskrajooni maastikul järved, jõed ja neid ümbritsevad metsad, mis kõik pakkusid häid kalastamis- ja küttimisvõimalusi – see oli Žukovile igati meelepärane harrastus –, kuid ei sobinud eriti maaviljeluseks. Peamiselt kasvatati lina ja aedvilju, mitte teravilja, kusjuures suurema osa talutööst tegid naised – nagu ka Žukovi ema, sest paljud tööstusliku keskrajooni mehed pidasid mitmesuguseid muid ameteid, tegelesid ka kauplemisega või siirdusid hoopis tööle Moskvasse, mis lausa kubises küladest tulnud kaasmaalastest.
Kahekümnenda sajandi algul toimus Venemaa talupoegade elus kultuurirevolutsioon, sest maal oli levimas algharidus. Enamasti asutati kool igas külas, sõltumata selle suurusest. Sellest oli kasu ka Žukovil, kes lõpetas algkooli kõik kolm klassi, ehkki suurem osa talupoegi leppis laste kahe õppeaastaga. See osutab, et Žukovi vanemad võisid küll olla vaesed, kuid nad mõtlesid poja tulevikule. Žukov pidas kogu elu haridust inimese arengut soodustavaks asjaoluks ning rõhutas seda ka oma perekonnas.
Ehkki Žukovi isa Konstantin oskas ametit, polnud tal kunagi piisavalt tööd. Seega elas Georgi lapsepõlves rusuvas vaesuses, mis oli vene talupoegade tavaline saatus isegi siis, kui elati suhteliselt arenenumas tööstuslikus keskrajoonis.
Välimuselt sarnanes Georgi emaga ning päris ka tema suure füüsilise jõu – on mainitud, nagu oleks Ustinja jaksanud kanda kaheksakümnekilost viljakotti.28 Emotsionaalselt näis poeg olevat sellegipoolest lähedasem isaga, hoolimata tema sagedastest äraolekutest – või just seetõttu –, kui Konstantin käis Moskvas tööd otsimas. „Ma jumaldasin isa ja ta hellitas mind. Sellegipoolest karistas ta mind ühtepuhku mistahes süüteo eest rihmaga nuheldes ning nõudis andeks palumist. Olin jonnakas ega palunud kunagi, ükspuha kui kõvasti ta mind rooskas. Ühel päeval nüpeldas ta mind nii karmilt, et ma põgenesin kodust ja redutasin kolm päeva naabri kanepipõllul.”29 Ihunuhtlus kuulus ka Žukovi õpipoisiellu ja samamoodi juhtus ka sõjaväes, kuid niisugune kohtlemine ei tekitanud temas trotsi. „Raske elu on parim elukool,” ütles ta tütar Mariale palju aastakümneid hiljem.30
Seitsmeaastane Georgi läks kooli 1903. aastal ning lõpetas edukalt kolm klassi. Poja edu tunnustamiseks kinkis ema talle uue särgi ning isa meisterdas paari saapaid. Peagi otsustas perekond, et Žukov peab minema onu Mihhaili juurde Moskvasse, et hakata seal köösneri õpipoisiks.
Moskva oli Strelkovkast kõigest neljatunnise rongisõidu (praegu kulub selleks pisut üle tunni) kaugusel, kuid noore Georgi meelest erines sealne maailm suuresti sellest, millega tema oli harjunud. Suvel 1908 Moskvasse saabunud Georgit heidutas rahvasumm ning teda jahmatasid kõrged hooned (külas oli kõige kõrgemal majal kaks korrust) ja pöörane elutempo. Teisest küljest elas Moskvas rohkesti temasuguseid inimesi: koolis käinud maapoisse, kel oli selles linnas sugulasi ning kes töötasid seal köösnerite, rätsepate, tislerite või kingseppadena.
Tema onu töökoda asus kesklinnas päris Punase väljaku lähedal. Žukovi tööpäeva pikkus oli kaksteist tundi, kaasa arvatud lõunaaeg. Töö oli raske, seda mitmekesistas ihunuhtlus, mida õpipoistele jagasid nii mees- kui ka naismeistrid, kuid Georgi sai üsna hästi hakkama. Tal oli pealehakkamist, niisiis astus ta haridustee jätkamiseks õhtukooli. Teadlikult kujundatud õppimisharjumus saatis Žukovit tema elupäevade lõpuni. Žukov polnud intellektuaalist väejuht. Pigem oli ta tegudeinimene – praktik, nagu nõukogulased ütlesid. Ta õppis usinalt sõjateooriat, strateegiat ja taktikat ning luges aplalt mitmesugust kirjandust. Tütar Ella sõnutsi oli lugemine Žukovi majas alati olulisel kohal, marssali surmapäevaks oli tema suvemajja kogunenud 20 000 raamatut. Kui riik pärast Žukovi surma suvila taas oma valdusse võttis, läks suurem osa tema kollektsioonist kahjuks vanapaberiks ning ainult mõnisada köidet leidis koha muuseumikogudes.31
Iseõppijast Georgi täiendas oma teadmisi koos onupoja Aleksandriga. Nad õppisid vene keelt, matemaatikat ja geograafiat ning lugesid populaarteaduslikke tekste. Õpiti ka saksa keelt. Isa saatis Aleksandri Leipzigi, et ta omandaks äritegevuses vajaliku saksa keele. Ühtepuhku kodus Moskvas käies leidis ta mahti õpetada seda ka oma nõole.32 Hiljem oli sõjaväelase karjääri valinud Žukovil sellest palju СКАЧАТЬ
22
Kui pole eraldi mainitud, siis pärineb selles peatükis kasutatud informatsioon Žukovi memuaaride G. Zhukov,
23
V. Daines,
24
M. Žukova,
25
Zhukov,
26
M. Žukova,
27
A. N. Buhhin,
28
Vt tema tütre Era meenutust „Otets” raamatus
29
Zhukov,
30
Tsiteerinud A. Axell raamatus
31
E. Žukova, „Interesõ ottsa” raamatus
32