Название: Страшний Суд
Автор: Василь Басараба
Жанр: Современная зарубежная литература
isbn: 978-966-14-6424-6, 978-966-14-6423-9, 978-966-14-6299-0
isbn:
– А може, не будемо? – знову невпевнено казав Іван Йосипович.
– А що, мені її назад везти? – дивувався Сергій.
Олег дивився на всіх із глузливим блиском в очах.
– Що, втрьох пляшки не вип’єте? Якби мені оце не їхати, я б вам показав, як це робиться!
Він устав і пішов витягувати вудочки.
Без зайвих зволікань вони втрьох допили ту пляшку. Сергій налив раз-другий-третій, без поспіху і за розмовою не зогледілися, як уже й порожня.
Олег підійшов від машини, глянув згори і вигукнув:
– Ого! Молодці. А закусі було море! Як завжди… чуєте, у мене в машині є ще одна. Будете?
Усі дружно занікали й захитали головами, ще й у три голоси крикнули: «Не будемо!» Ще й на ноги зірвалися.
Через деякий час почали збиратися. Повитягували вудки з води, поскладали і позмотували. Побродили трохи в соснах і березах, вище від озера. Позазирали довкола, чи не вибився де який гриб. Не було, тільки подекуди мухомори гонорово визирали.
Олег не поспішав, і вони його не квапили. А куди рватися? У лісі така благодать, тиша й прохолода.
Вернулися до машини, а Олег у воді. Хлюпається неподалік від берега, бризки здіймає. Сергій і собі швидко роздягнувся, вскочив у воду, Богдан, не довго роздумуючи, за ним.
– Далеко не пливіть, я вас рятувати не буду, – гукнув їм услід Іван Йосипович і влігся на траві.
Невдовзі всі троє вилізли на берег, стояли й обсихали на сонці.
– Що, пияки, якби я не вскочив у воду, то самі й не додумалися б, позаливали очі й бродять поміж деревами, – кепкував з обох Олег. – Як це так – бути на озері й не скупатися? Що то горілка з людиною робить!
Вони у свою чергу підсміювалися над Олегом, казали, що він сам сп’яну згадав про купання, що випив усього дві чарки зранку, а ще й зараз далеко від них не відстав. На що Олег з усмішкою погрожував, що зараз витягне третю пляшку й вони позмагаються, хто скільки осилить. А де юшка?..
Іван Йосипович, почувши таке, рішуче звівся на ноги, підійшов ближче:
– Ви, дорогенькі, зараз дожартуєтеся… Ніякої третьої, ніякої юшки… Пора їхати… Юшка вдома буде.
– Удома – це ж не на озері, удома не те. Не бійтеся, Йосиповичу, довезу. Не перший раз мені, – підморгнув Олег. І почав одягатися.
Зібралися без поспіху, прибрали все за собою. Порожню тару з-під горілки й води, пластикові стаканчики, тарілки й виделки, використані газети й серветки, консервні бляшанки згорнули в пакет і забрали в машину.
Наостанок витягнули рибу з води. У кожному садку був справді багатий улов.
– По відру на душу! Не менше, а й більше буде! – задоволено вигукнув Сергій.
Богдан оприлюднив свій намір віддати рибу чи СКАЧАТЬ