Название: Missioon
Автор: Hannes Võrno
Издательство: Eesti digiraamatute keskus OU
Жанр: Современная зарубежная литература
isbn: 9789949940271
isbn:
Pärast lõunaeinet sõitsime koos Arvoga USA baasi, kus mind kui uut meest kolleegidele tutvustati. Need olid päris mõnusad sellid. Head suhtlejad, abivalmid, avatud ja koostöövõimelised. Ühesõnaga väga toredad mehed. Nende boss oli sümpaatne noor kolonel Gilmore. Pereisa, väärtushinnangud paigas, huumorimeel olemas ja oskab ka lõõgastuda. Kutsusid õhtuks külla sigareid suitsetama. Ma tahaks minna ja samas ei taha. Just täna olen suutnud suitsetamist veidi piirata ja on plaan piiluda korra meie ala juures oleva gym’i telki. Mõtlesin, et täna jätan õhtusöögi vahele. Tõsine soov on polstrit maha saada, aga kui energiat praktiliselt ei kulu nagu täna ja eile juhtus, siis ei kao see mitte kusagile.
Täna hommikul saatsin Andrale kirja oma õhtuse ehmatuse peale. Tal on üks afgaani perekond nõustada ja mul tuli see eile jutu sees meelde. Palusin Andral teema, et ma nende kodumaal ohvitserina teenin, taeva päralt enda teada jätta. Õnneks selgus, et seda ei olnud tarvis karta. Õeke oli juba isegi seda mõelnud.
Hälikene saatis kirja, nagu iga päev armsaks harjumuseks on kujunenud. Kirjutas, et poisid on väga tublid ja korralikud ning koduga on kõik korras.
Ma tahan südamest loota, et see pidev automaadi-, kuulipilduja- ja kopterite pardarelvade tuli pole midagi muud kui väljaõppelaskmised või toimub see piisavalt kaugel. Mida päev edasi, seda rohkem inimesi räägib, et Camp Bastionist on saamas Talibani sihtmärk. Midagi pole imestada, kui mujalt baasid kokku korjatakse ja ära saadetakse või siis siia Helmandisse kokku veetakse. Siinne piirkond on mudžahiidide peamine sahver ehk suurim moonikasvatuse piirkond. Maailma üks suuremaid. Pealegi on Taliban just Helmandis sündinud. Seega õudusjutud, et Taliban just siin tahab lõpliku pealetungi sooritada, tunduvad piisavalt tõetruud. Mul pole hirm mitte ainult meie poiste pärast, kes juba nädala pärast esimesele OP-ile15 lähevad, vaid meie kõigi pärast. Aega siin olla on veel meeletult palju järel, et kaabakad saaksid planeerida mida iganes. Nende võtted on koordineeritud ja halastamatud ning nende vastu ei saa paraku teisiti kui just täpselt neidsamu asju oma tegevustes rakendades. Enne siia tulekut arvasin, et tõenäoliselt olen suuteline inimese pihta laskma ja kohapeal ei ole ma ümber mõelnud. Kui see hetk tuleb, ei anta teist valikut ega võimalust.
Ootan vana COY lahkumist just seepärast, et saaksin oma PPE16 korda seada. Tahan, et mu asjad oleksid oma kohtadel. Tahan oma varustust kiirelt haarata ja kasutada. Praegu tunnen, et olen vaid Jumala ja oma kolme salve ehk 45 × 9 mm padruni armul. Tavasituatsioonis oleks see tore veerandtund Teeduga tiirus, aga siin on sihtmärgiks enesetaputerrorist või mõni tema kaaslane.
Vestlesin täna meie kaplaniga ja tal on suur mure tuleviku pärast. Tema nagu paljud kaitseväelased on väga demotiveeritud. Inimesi loksutatakse täiesti halastamatult. Selliseid mehi muidugi, kes on aastakümne või rohkem tegelikult mitte millegagi tegelenud ja riigilt selle eest raha saanud, sellised reformid raputavad. Igasugused vahelülid, kes ei tee muud, kui suitsetavad, kiruvad kõiki ja kõike ning molutavad lihtsalt päevad õhtusse. Oma tulevikule mõeldes loodan, et leian veel uusi väljakutseid ja minust ei saa kibestunud kroonukoer.
Vaatan korra sinna sporditelki, lähen ja teen tõesti veidi aeroobset kehalist kasvatust.
Mängige nüüd kiitusesignatuuri kõik pasunad ja viled ning muud trubaduurid. Kell on 19.35 ja ma tulin trennist. Seega võib tänase päeva märkida kalendrisse suure ristiga. Viimati tegin sellise kirega trenni pärast Namiibiast tagasitulekut. Ma ei hakka omale illusioone looma ja absurdseid eesmärke seadma, aga see, kui saaksin üle mitmekümne aasta, täpsemalt üle 25 aasta tunda, kuidas olla ilma pekikihita ümber vöökoha, oleks peaaegu nagu uue eluetapi algus. Näis, kuidas see elu ilma hea veini ja mõnusa juustuta või mistahes muu Häli tehtud õhtusöögita välja peaks nägema. Mis see siis nüüd on? Mees tegi jooksulindil neli kilomeetrit sörki, tõstis natuke hantleid ja venitas end mingi tolmuse agregaadi otsas ja juba tuleb „tarkusi ja filosoofiat“ nagu mõnel korraks Goas turistidele mõeldud joogatunnis käinud koduperenaisel.
Arvo helistas. Kutsus kaasa ameeriklaste juurde sigarit suitsetama. Jätsin minemata. Teen siis sigari, kui hommikul ärkan ja lendan siit minema – koju. Loodan, armas Isa taevas, et oled minuga rahul ja võid öelda, et olen tubli küll, kui end kätte võtan. Juhi Sina minu teed ka homme hommikul. Anna palun mu unele rahu ja võta kõik oma hoole alla. Kõik inimesed maamunal. Aamen.
14. november 2013, neljapäev
Häli küsis täna, kas siin vangla tunnet ei tule peale. Tuleb ikka. Aga vangi elul siin ja näiteks Eestis on suur vahe. Eestis oled muust ühiskonnast eraldatud, sest oled ohtlik. Siin oled muust eraldatud, sest väljas on ohtlik. Moraalses mõttes on tõesti tegu millegi vanglasarnasega. Sinu ümber on ainult ühed ja samad inimesed. Mul on siin vaid paar meest, kellega hommikul kohtudes ei ole tühi ja mõttetu tunne. Muu kamp tundub ainult seepärast viimastel päevadel veidi liikuvam, et pakivad oma varustust ja ostavad suveniire.
Mõtlesin täna, kas peaks astuma kapten Kriisale risti teele ette ja küsima, kas ma olen talle kunagi midagi sellist teinud või öelnud, et meie vahel on mingi probleem. Käib ringi, kivinägu ees, imeb oma e-sigaretti, laob põrnitsedes pasjanssi, ei tereta, trügib uksest sisse teist välja laskmata. Ma ei tea mingit pattu oma hingel, mille pärast ta minu ja kõigi ülejäänutega nii erakordselt ebaviisakas on. See pole kompleksidest turritav ja kõike vihkav eneseimetlus nagu Jõesalul. Kriisa on matslik koll ja mõttetu mees. Püüan selliste puhul mõelda, et ju on siis kusagil midagi väga sitasti ja nende mõtted kusagil siit eemal. Äkki on kusagil mingi asi erakordselt halvasti ja ta lihtsalt ei suuda viisakam olla. Minul pole selle Kriisa tere vaja – pistku see oma karvasesse persse.
Käisin hommikul söömas. Võtsin pudru ja jogurtit. Vastasin kirjadele. Emale, Hälile. Jüri oli kirjutanud ja saatis neli fotot oma Tansaania safarilt. Jõehobu, sebra, duiker17 ja pühvel. Väga uhke värk, ainult fotode kompa ja muu õhustik võinuks nii uhkete trofeede puhul väärilisem olla. Saatsin Jürile jahitervituse ja kirjutasin paari reaga oma elust. Saatsin ka Siku-Tõnule kirja. Tõnu saatis kohe ka vastuse ja oli rõõmus, et olen terve ja ühes tükis. Senimaani olen. See mitmekümnetonnise lõhkeainekoormaga krusa ei ole veel pauku teinud ega jalaväe sissetungiks müüri sisse ava tekitanud. Kõik on valvel, aga pealtnäha ülimalt rahulikud. Mitte midagi pole paari viimase päevaga selles osas muutunud.
Ohutaset tõsteti. Öeldi ka, mida see tähendab, aga mida meie tegema peame või teha ei tohiks, pole keegi öelnud. Mind ajab kõige enam närvi just informatsiooni puudumine. Ülem on kusagil ära ja teeb midagi. Mossitab, juttu ei räägi, oma infantiilseid nalju ei viska. Tunda on, et kõikidel on väljakolijate lööberdamisest silmini. Mida teeb kaplan, mida arst, mida veebel? Õrna aimugi ei ole. NSE-mehed sõidavad Jeepidega baasis ringi ja teevad oma elu huvitavamaks. Milles seisneb kontingendi töö, oleks alguses siiski tore kuulda.
Miks meid albaanlasteks kutsutakse ja bulgaarlasteks peetakse? Me oleme ainsad endised Nõukogude Liidu kodanikud nii siin kui ka ISAF-is. Meie käitumist, väljendusoskust ja lastetoa puudumist on kahjuks väga raske varjata. Kui USA või Ühendkuningriigi sõdur võtab vormi seljast ja paneb erariided selga, ei näe ta välja nagu tolgus. Kujutan ette, et seda lugenud inimene teeb mu kohta tõenäoliselt kohe ettekande, kuhu vaja.
Kirjutasin täna sõber Tõnule, et pean päevikut, loen piiblit ja kui tagasi olen, korraldan tuluõhtu ja panen päeviku oksjonile, et endale korralik Willis osta. Mul on korraliku auto järele isu. Terve ülejäänud elu kaitseväe Peugeot’ga töö- ja Häli autoga muid sõite liigelda on ausalt öeldes nukraks tegev perspektiiv. Õnneks on mul motikas. Samas, kui mult küsitaks, kas valiksid sama raha eest auto või reisi, siis ma isegi ei kõhkleks. Tahan kindlasti veel Aasiasse minna. Raudselt tahaks Ameerikasse, sinna СКАЧАТЬ
15
operatsioon
16
17
väike kits