Название: Сирітський потяг
Автор: Крістіна Бейкер Клайн
Издательство: Книжный Клуб «Клуб Семейного Досуга»
Жанр: Зарубежная образовательная литература
isbn: 978-617-12-1376-0,978-617-12-1379-1,978-617-12-0837-7
isbn:
Але враховуючи альтернативу…
– Вона хоче з тобою зустрітися, – продовжує Джек.
– Хто?
– Вівіан Дейлі. Стара пані. Вона хоче, щоб ти прийшла на…
– Бесіду. Ти маєш на увазі, що я маю пройти бесіду.
– Це частина угоди. Ти на це згодна?
– А в мене є вибір?
– Звісно. Можеш піти в колонію.
– Моллі! – гиркає Діна, грюкаючи у двері. – Ану бігом сюди!
– Іду! – гукає вона, а тоді до Джека: – Гаразд.
– Гаразд що?
– Я це зроблю. Сходжу й зустрінуся з нею. Пройду бесіду.
– Чудово, – відказує він. – А, і ще – може, краще вбрати спідницю абощо, ну ти знаєш. І, може, зняти кілька сережок.
– А що з тією, яка в носі?
– Мені вона подобається. От тільки…
– Ясно.
– Лише на першу зустріч.
– Гаразд. Слухай – дякую.
– Не дякуй мені за егоїстичність. Мені просто хочеться провести з тобою ще трохи часу.
Коли Моллі відчиняє двері й бачить напружені й сторожкі обличчя Діни й Ралфа, вона всміхається.
– Не хвилюйтеся. Я знайшла, як відпрацювати свої години. – Діна зиркає на Ралфа з виразом, який Моллі розуміє, маючи багаторічний досвід розпізнавання думок різних опікунів. – Але я зрозумію, якщо ви хочете, аби я пішла. Я знайду щось інше.
– Ми не хочемо, щоб ти пішла, – каже Ралф, і водночас із ним Діна говорить:
– Нам треба про це поговорити.
Вони втуплюються одне в одного.
– Хай там як, – мовить Моллі. – Якщо у нас із вами не складеться, не страшно.
І в той момент, сповнена позиченої в Джека напускної сміливості, вона й справді так думає. Якщо не складеться – значиться, не складеться. Моллі вже давно зрозуміла, що з більшістю розчарувань і віроломства, яких інші люди бояться все своє життя, вона вже зіткнулася. Батько помер. Матір пустилася берега. Її передавали з рук у руки й відмовлялися від неї раз у раз. Та вона все одно дихає, спить і росте. Прокидається щоранку і вбирається. Отож, кажучи, що це не страшно, вона має на увазі, що здатна пережити мало не будь-що. А тепер, вперше, відколи вона себе пам’ятає, знайшовся хтось, хто дбає про неї. (Власне, а що це йому заманулося?)
Спрюс-Гарбор, штат Мен, 2011 рік
Моллі набирає повні легені повітря. Будинок більший, ніж вона уявляла, – білий вікторіанський моноліт із завитками й чорними віконницями. Виглядаючи з авта, помічає, що він у бездоганному стані – нічого не відлущується й не гниє, а це означає, що його, напевно, нещодавно пофарбували. Безсумнівно, ця стара пані постійно наймає людей для догляду за ним, цілу армію бджіл-трударів.
Стоїть приємний квітневий ранок. Земля ще сира від талого снігу й дощу, але сьогодні один із тих рідкісних, майже теплих СКАЧАТЬ