Название: Коли повертається веселка
Автор: Анастасія Вінник
Издательство: Книжный Клуб «Клуб Семейного Досуга»
Жанр: Современные любовные романы
isbn: 978-617-12-1042-4,978-617-12-1039-4,978-617-12-0532-1
isbn:
– Ні, це моє прізвище. Я змінила.
– Ладна. Вам пасує. О, так то ви працюєте у відомому журналі. «Перша столиця»! Я читаю ваш журнал. Гарне місто Харків. Інтелігентне. Я вами пишаюсь.
Брязкаючи тарілками, Оксана Прокопівна щебетала і літала по кухні. Кухня була та сама, акуратна, чиста, лише нові металопластикові вікна і нові гардини. А ще на підвіконні стояла маленька ікона. Скільки вечорів тут бувала Таня, смакуючи пироги й історії улюбленої вчительки!
Спогади перервав дзвінок у двері.
– Цікаво, хто це там? – Оксана Прокопівна простягнула Тані штопор. – Тримайте, а я піду відчиню.
Клацнув замок.
– Галино?
– Доброго вечора, Оксано Прокопівно. Йшла повз дім, побачила біля вашого під’їзду Тетянине авто. Вона тут?
– Доброго вечора. Так, тут. Проходьте, будемо вечеряти.
– Я на хвилинку.
«На хвилинку, а до кухні пройшла», – подумала Таня.
Вигляд у Шохи був упевнений і рішучий, наче вона з хвилини на хвилину кинеться на амбразуру. Вона сіла на табуретку і втупилась у Таню. Таня поклала штопор на стіл і огорнула серветкою шийку пляшки.
– Беріть, що ваша душа бажає. – Оксана Прокопівна показала рукою на стіл.
– Дякую, але моя душа бажає з’ясувати певні питання, – процідила Шоха, не відводячи від Тані очей.
– Слухаю вас уважно. – Оксана Прокопівна нахилила голову до плеча.
– Це стосується мене та її. – Галя тицьнула пальцем в Таню.
«Навіщо потрібні друзі? – подумала Таня, дивлячись на великий рот Шохи. – І хто такі друзі? Це друге “я”. “Ти мені ближча, ніж сестра”, “навіть, якщо ти когось уб’єш, я буду тебе захищати”, ля-ля-ля…».
Це була лише дещиця того, що колись вилітало з рота Шохи.
– А чого це ми не п’ємо? – запитала Шоха. – Оксано Прокопівно, а що, горілки нема?
– Горілки нема.
– Ну нічо. – Галина схопила «Кіндзмараулі» і налила в келихи. – За зустріч!
Вона випила залпом. Таня навіть не ворухнулась.
– Бридишся пити зі мною? – запитала Шоха, примружившись.
Таня не відповіла.
– Ну що, подруго, поговоримо? – Галя витягнула з кишені кофтини пачку цигарок і запальничку. – Після того як ти поїхала, – розпочала вона, затягнувшись димом, – ти мені нічого не написала, не подзвонила, а ми ж друзі з пелюшок. Хіба для тебе наша дружба – порожнє місце?
– Галино, я сюди приїхала не для обговорення твоїх рефлексій.
– Моїх рефлексій? А ти знаєш, що я пережила після твоїх вибриків? А звинувачення, що я вкрала твої гроші? Ти все ще вважаєш, що це я їх узяла?
– Це вже не має значення.
– Не має значення? Мене тут з багном змішали, а ти хвостиком махнула СКАЧАТЬ