Название: Vilja teine elu
Автор: Tiit Pruuli
Издательство: Eesti digiraamatute keskus OU
Жанр: Современная зарубежная литература
isbn: 9789949974603
isbn:
Mäest alla, mööda kopli veere
Mammi lapselapselaps
Vilja lapsepõlvekodus Võrumaal Palu talus elati isegi veel õitsva sotsialismi ajal enam-vähem samamoodi nagu talu algusaegadel. Köögis oli muldpõrand, puid raiuti pliidi ees suurel kivil ja pesuvett soojendati katlas. Käimlasse tuli lipata üle õue, aga külmal ajal ajas asja ära kööginurka pandud ämber.
Talvel toodi kööki ka lambad, sest laut oli külm ja vastu kevadet hakkasid lammastel sündima talled. Ehkki talu loomad olid omal ajal kõik kolhoosi veetud, oli Palu laut peagi uuesti loomi täis: peeti lehmi, lambaid, sigu, kanu.
Palu oli kunagi olnud suur talukoht: 58 hektarit maad, lisaks oma järv. Isegi veel kolhoosiajal kutsusid Palu elanikud Hanni järve „meie järveks” ja tundsid kerget kadedust, kui võõrad inimesed talule kuulunud metsas seenel käisid. Ka hooned olid Palul korralikud: palkidest elumaja, loomalaut, ait, heinaküün, saun ja maakividest kelder. Maad ja metsad võttis Vene võim kohe pärast sõda ära, aga eluase jäeti Vilja emapoolsele vanaisale Karl Gustav Tammemäele imekombel alles.
Palu talu asus Vaabina küla serval, kauges metsasopis. Säärase pärapõrgu peale ei ihunud ilmselt keegi hammast. Isegi Siberisse ei saadetud sellest kulaklikult suurest majapidamisest kedagi. Küüditamiste ajal varjasid talu naised ja lapsed end igaks juhuks siiski sügaval metsas ja taluperemees ise redutas elumajast eemale ehitatud keldris.
1962. aastal, kui Vilja sündis, elas talus koos neli põlve Laanarusid ja Tammemägesid. Vilja isa Huno ja ema Evi Laanaru, emapoolne vanaema Hilda Tammemägi ja vanavanaema Ida Tammemägi. Vilja oli Huno ja Evi kolmest lapsest noorim. Vend Meelis oli temast kaks ja õde Ingrid neli aastat vanem. Õige pea toodi talusse vanaema hoole alla ka Viljast mõni kuu noorem täditütar Anneli. Kokku elas kolmes toas kaheksa inimest.
Tartus fotostuudios tehtud pilt, kuhu tädi Vilja viis
Palu talu hingeks oli Vilja vanavanaema Ida, keda kõik nooremad inimesed kutsusid Mammiks. Tema oli kogu majapidamise ilmasammas. Mammi oli näinud kõiki suuri sõdu ja üle elanud kõik riigikorrad. Ta oli sündinud 1880. aastal ja abiellunud Palu talu peremehe Toomas Tammemäega juba esimese Vene revolutsiooni ajal, 1905. aastal. Ida oli sünnitanud kolm last ja näis Palul elavat igavesest ajast igavesti. Oma mehest elas ta ligi pool sajandit kauem ja poja Karl Gustavi, talu pärija, elas ta üle 17 aastaga.
Mammi
Mammi oli Vilja hoidja, kasvataja, eeskuju ja kõige suurem sõber. Kui Mammi läks lambakarja, pidid Vilja ja Anneli temaga alati kaasa minema, et nad ei jääks omapäi. Karjas jutustas Mammi lastele nii põnevaid rahvajutte kui ka lugusid oma elust. Vilja kodune keel oli võru keel, kirjakeelt hakkas ta rääkima alles koolis.
Mammi ei teinud kunagi kahte asja: ta ei olnud haige ja ta ei virisenud. Ta töötas ja toimetas talus surmani. Tööd pidid tegema ka kõik lapsed. Liha tuli lauale laudast, loomasööta ja juurvilja kasvatati ise.
Ka silmanägemine oli Mammil elu lõpuni hea – ta kudus sokke ja võttis üsna sageli kätte piibliraamatu. Muid raamatuid talus polnudki, nende ostmiseks polnud raha. Suurema lugemismaitse sai Vilja suhu alles kooliajal, kui kolhoosikeskuses avati raamatukogu.
Hiljem, ülikooli ajal, kui Vilja juba omaette elas, lõi lapseeas alla surutud lugemisjanu üpris kummalisel moel välja. Vilja hakkas ostma koju lasteraamatuid oma tulevasele lapsele, keda polnud veel plaaniski, aga kes kandis juba siis Vilja unistustes Rosina nime ja oli loomulikult tüdruk.
Vilja: „Ma ei tahtnud, et mu laps kasvaks kodus, kus raamatuid üldse pole.”
Vilja ema oli enne pensionile jäämist aastaid karjafarmis brigadir ja isa elupõline traktorist. Ehkki vanemad tegid hommikust õhtuni tööd, elati vaeselt, nagu tol ajal maal ikka. Pere kolmanda lapsena polnud Viljal peaaegu kunagi uusi riideid. Ikka pidi ta kandma vanema õe ja venna vanu asju. Aga väikest last see nii väga ei häirinudki. Hoopis rohkem tundis ta puudust mänguasjadest. Isegi veel suure tüdrukuna unistas Vilja nukust, kellel oleksid peas ehtsad juuksed. Kuid unistuseks see jäigi.
Vilja: „Ma olin väga õnnelik, kui tädid tulid Tartust ja tõid kingituseks kleidi, mis polnud kellegi vana, vaid päris uus minu oma kleit.”
Vilja pere, vasakult: isa Huno, Vilja, vend Meelis, õde Ingrid ja ema Evi – kõik Laanarud Meelise Vaabina kooli lõpetamisel aastal 1975
Kui Vilja kooli läks, kolisid tema vanemad koos lastega talust ära Vaabina kolhoosikeskusesse. Seal anti neile kõigi mugavustega korter, nagu tol ajal oli kombeks öelda. See oli tõesti uhke elamine – terve ridaelamuboks läbi kahe korruse, vanniga ja puha.
Vilja läks Vaabina 8-klassilisse kooli, kuid Palu talu jäi ka siis tema teiseks koduks. Nädalavahetused, koolivaheajad ja sageli ka mõne argipäevaõhtu ja – öö veetis ta ikka Palul vanavanaema juures.
Mammi kunagine abikaasa, Palu talu peremees Toomas Tammemägi oli pärijatele pannud kohustuse pidada Idat elu lõpuni talus üleval. See kohustus sai ka täidetud. Kaks aastat enne 100. sünnipäeva suri Mammi oma kodus vanadusse – ühel hommikul ei tõusnud ta oma voodist lihtsalt enam üles. Vilja oli siis juba 16-aastane ja õppis Antsla keskkooli üheksandas klassis.
Vilja mängukaaslaseks Palul oli täditütar Anneli, kelle vanemad ehitasid Tartusse maja, mis ei saanud ega saanud valmis. Kui Anneli 1963. aasta jaanuaris sündis, oli ehitus veel pooleli. Külmas ja kõledas majakarbis polnud võimalik väikese lapsega elada ja nii toodigi Anneli Palule vanemate sugulaste hoole alla. Sinna jäi ta kuni täisealiseks saamiseni. Alles siis, kui Anneli aasta pärast Viljat Antsla keskkooli lõpetas, kolis ta koos vanaema Hildaga, kes teda Palul kasvatas, Tartusse oma ema ja isa juurde.
Ent veel hiljemgi mängis Anneli vähemalt korra Vilja elus tähtsat rolli. Kunagise mängukaaslase sirgumine vanaema hoole all oma linnas elavatest vanematest lahus meenus Viljale siis, kui ta pidi pärast Eesti taasiseseisvumist 20. augustil 1991 otsustama, kuidas oma kümnekuuse tütre Rosina kõrvalt tööle naasta.
Vilja oli tolleks suveks koos pisitütrega Vaabinasse ema juurde elama läinud ja ei plaaninud veel sügisel tööle tagasi minna, kuid pöördelised augustisündmused lõid kõik plaanid segi. Vilja pidi tagasi Toompeale tõttama ja sealse pöörase töökoormuse tõttu polnud võimalik üksi nii väikese lapse eest korralikult hoolitseda. Lapse isast, Eesti vabariigi peaministrist Edgar Savisaarest polnud abi. Savisaar oli ametlikult abielus teise naisega ja ei tahtnud väljaspool abielu sündinud last kuidagi avalikult omaks tunnistada. Nii otsustaski Vilja jätta Rosina Vaabinasse vanaema hoole alla.
Läbi Antsla väikelinna vaikuse
Unistus soojast šokolaadist
Vilja koolipõlveunistus oli vedel šokolaad. Võrumaa metsade vahel, väikese Vaabina 8-klassilise kooli lõpetamise järel polnud maalapsel just palju valikuvõimalusi. Enamasti ootas ees ikka kutsekool või põllumajandustehnikum ja seejärel töö kodukandi ühismajandis. Linna ülikooli pääsesid vähesed.
Viljast neli aastat vanem õde Ingrid СКАЧАТЬ