Название: Стократ
Автор: Марина Дяченко
Издательство: Фолио
Жанр: Героическая фантастика
isbn: 978-966-03-6143-0
isbn:
– Дякую, – Ріпка згадав про пристойність.
– На здоров’я, – хлопець потягнувся.
Було вже поночі. Вози на дорозі з’являлися дедалі рідше, люди при багаттях укладалися спати. Тріснуло вугілля у вогні, посипалися в небо іскри.
– Учора я бачив бійку зірок на небі, – сказав хлопець.
Ріпка обережно гмикнув.
– Ти мені не віриш? – не образився, а радше здивувався хлопець. – Ти сам ніколи не бачив?
– Ні, – зізнався Ріпка. І, помовчавши хвилину, додав: – Хоч казки такі чув. Мовляв, зірки розбиваються на небі й падають.
– Саме так, – хлопець дивився на Ріпку через багаття, очі в нього дивно блищали. – Думаю, якщо людей розпитати – багато розкажуть…
Порив вітру налетів з боку села. Спалахнув згаслий було вогонь, феєрверком злетіли іскри. Ріпка боязко подивився на небо: хмари були чорні-чорнісінькі.
Знову налетів вітер. Подорожні, що приготувалися до ночівлі, квапливо розгортали нашмаровані запони чи шукали сховку під деревами на узліссі. Спати не вийде, сумно подумав Ріпка; а продав би здобич, ночував би тепер у трактирі, солодко спав би під шелест дощу…
– Я піду, – сказав хлопець.
– Куди?!
– Вперед. Просто себе.
– І… а хто ти такий? – раптом поцікавився Ріпка.
Хлопець знову знизав плечима:
– Людина. Прозвали мене – Злий…
– Не схожий на злого, – визнав Ріпка.
– Це ти в притулку мене не бачив… Ну та нехай, прощавай. І поглядай на небо – зірки б’ються, це я тобі точно кажу!
Він закинув за спину свій згорток. Там точно меч, подумав Ріпка. Це ж треба, хлопчисько, отак ходить і не боїться…
– Агов!
Ріпка озирнувся.
Пройда власною персоною щирив щербаті зуби. Одне око в нього спухло й прикрилося бузковою повікою, зате друге дивилося весело.
– Стоїть пеньок, на пеньку мішок, – заговорив скоромовкою, посміхаючись і дивлячись кудись убік, – зелений, бордовий, на все готовий…
– Де ж тебе носило?!
– Так я вже годину сиджу й чекаю, поки ти тут зі шмаркачем… Приніс?
Через півгодини вшкварив дощ. Ріпка зустрів його з порожнім легким мішком, з полегкістю на серці й приємною вагою в гаманці.
Ну от, усе стало добре. А було так погано. А тепер – чудово. Залишилося тільки прибитися куди-небудь на ніч, до теплого вогню й м’якої перини, обсохнути, виспатися та й податися далі, нікого більше не боячись.
Коневі передалась його весела впевненість, і він досить бадьоро рушив по дорозі, хоч вона й стрімко розкисала. Ще через півгодини крізь запах мокрого лісу пробилося димне повітря житла, попереду з’явився ліхтар, почеплений на воротях, і прямо коло воріт придорожнього трактиру Ріпка побачив хлопця зі згортком за плечима.
Хлопець проминав трактир, СКАЧАТЬ