Название: Війни Міллігана
Автор: Деніел Кіз
Издательство: Книжный Клуб «Клуб Семейного Досуга»
Жанр: Современная зарубежная литература
isbn: 978-617-12-5642-2,978-617-12-5643-9
isbn:
– Скажіть їм, нехай ідуть під три чорти! – вигукнув він голосом Лінднера, повернувся й залишив сцену. Зник за кулісами.
(4)
За п’ятнадцять хвилин по тому денні вийшов з кімнати туди, де було більше світла. Він хотів прочитати статтю в журналі «Поля і річки» про догляд за кроликами. Йому подобалися кролики… Було б добре зараз мати кролика – погладити його м’якеньку шерсть. Він відкрив журнал і побачив картинку, де показували, як зняти з кроля шкіру, дістати нутрощі та підсмажити – денні негайно жбурнув від себе журнал, наче той горів.
Його обманули.
На очі навернулися сльози. Згадалося, що зробив з кролем Чалмер. денні тоді було майже дев’ять. Тато Чал узяв Біллі на ферму, щоб той допоміг косити траву…
Біллі побачив, як із нори вискочив великий кріль і помчав геть. Він підійшов і нахилився – у ямці лежало крихітне сіро-коричневе кроленя. Косарка може вбити його, тому Біллі взяв малого й сховав під футболку.
– Я знайду тобі новий дім, і ти будеш там жити. Ти лишився сам, маленький, а дитячих будинків для кролів тут немає. Я не можу взяти тебе до себе, бо тато Чал не дозволить. Але я віднесу тебе в поле, і ти знайдеш там свою маму.
Почувся гудок трактора, а значить, треба бігом принести Чалмеру пива. Хлопчик побіг до машини, узяв з холодильника бляшанку пива й кинувся у двір, де у тракторі чекав на нього Чалмер. Біллі простяг йому пиво. Той відкрив бляшанку та зиркнув на хлопця:
– Що там у тебе?
– Кролик. У нього нікого немає. Я хотів би забрати його додому, поки не знайду кращого місця для нього. Або ж поки він не підросте й не зможе жити сам.
– Ану покажи.
Біллі дістав кроленя.
– Не можна отак брати його додому. Треба спочатку його скупати. Пішли туди, до гаража.
Хлопчина повірити в це не міг: Чалмер про когось дбає.
– З кроликами треба обережно. У них бувають паразити та все таке інше. Твоя мама буде страшенно зла, якщо ти принесеш його додому з паразитами. Потримай його.
Чалмер зайшов у гараж та приніс каністру й ганчірку.
– Дай мені, – він схопив тварину за шкірку та облив бензином. Різкий запах ударив у голову.
– Що ти робиш? – здивувався денні.
Чалмер дістав запальничку, чиркнув біля мокрої шерсті та кинув кролика не землю. Біллі закричав. Кролика охопило полум’я. Він несамовито стрибав навколо, бився об стіни та лишав по собі крихітні острівки вогню.
– Ну що, подобається, га? Подобається, матусин синочку? – волав Чалмер крізь сміх. – Подобається вухате барбекю, га?!
Біллі продовжував кричати. Це він винний. Якби він лишив кроленя в норі, воно б і досі було живе.
Чалмер ударив Біллі в обличчя та продовжував бити, аж поки його крики не вщухли до схлипів.
У СКАЧАТЬ