Название: Tõde Trumpist
Автор: Michael D'Antonio
Издательство: Eesti digiraamatute keskus OU
Жанр: Биографии и Мемуары
isbn: 9789949571550
isbn:
Üldiselt on raske inimestest lugu pidada, kuna suurem osa eist pole lugupidamist väärt.
Profiilis vaadatuna, nagu telepublik teda tol õhtul nägi, meenutas Donald Trump kõige rohkem ülikonda kandvat kukke. Tema militaarakadeemias omandatud rüht oli sirge. Kissitavate silmade pilk näis keskenduvat mõnele kaugele sihile. Otsaesisest kuklani ulatuv kuulus kuldne juuksekiiver näis kukeharja moodi. Kuke puhul peab see kaunistus ligi meelitama kanu ning eemale peletama vaenlasi. Trumpi puhul, kes istus 2011. aasta Valge Maja korrespondentide õhtusöögil imetlejate ja mahategijate hulgas, tõmbas see ligi telekaameraid, mis soovisid jäädvustada tema reaktsiooni avalikule naeruvääristamisele, mida talle lasid meelelahutuse mõttes osaks saada nii koomik Seth Meyers kui ka Ameerika Ühendriikide president.
Ainus märk sellest, et Trump kannatas, ilmnes siis, kui Meyers tögas teda lausa kaks ja pool minutit järjest. Kui inimesed naersid ning piilusid Trumpi poole, et näha tema reaktsiooni, saatis ta koomiku poole pilgu, mis võinuks tappa. Ent ta nägu jäi liikumatuks ning ta kortsutas kulmu, samas kui isegi tema lauas istuvad külalised ei suutnud naerust hoiduda. Meyers paljastas ka tolle pilkamise põhjuse, kui rääkis arvamusküsitlusest, mille kohaselt vaid 38 % ameeriklastest on kindlad, et president on sündinud Ühendriikides. Kuna põhiseadus näeb ette, et president peab olema sündinud riigi territooriumil, oli see vandenõuteoreetikute leiutatud probleem ilmselgeks katseks kujutada Obamat „võõrana“, kelle ametis olemine on seadusevastane.
Oma kauaste ja visade pingutustega „birther’ismi3“ edendamiseks muutis Trump end sihtmärgiks neile, kes uskusid, et sedasorti jutt on lõhestav ja kahjulik ning vahest ka rassismi varjatud vorm. Ta vaidles küll sellisele kriitikale vastu, kinnitades, et pole sallimatu, vaid tõstatab lihtsalt olulisi küsimusi. „Mis puutub rassismi ja rassistidesse,“ ütles Trump, „olen mina kõige vähem rassistlik inimene üldse.“
Kui saabus tema kord Valge Maja korrespondentidele ja nende külalistele esineda, võttis ka president birther’id sihikule, kuid seda väga humoorikalt, näidates ekraanil „Lõvikuninga“ joonisfilmist pärinevat lõiku ja kuulutades selle „minu ametlikuks sünnivideoks“. Obama mainis siis Trumpi ka nimeliselt, kiites tema juhioskusi, mida too oli ilmutanud tõsielusaate juhina, langetades seal selliseid otsuseid, mis „ei laseks mul üldse öösiti uinuda“. Obama lisas, et kuna sünniküsimus on nüüd lahendatud, võib Trump „keskenduda teemadele, mis on tõeliselt olulised, näiteks sellele, kas Kuule maandumine oli võltsitud“.
Olles silmitsi kriitikuga, kes seisis staatusehierarhias temast mitu astet kõrgemal, ei jõllitanud Trump teda tapjapilgul. Tema suunurgad tõusid hetkeks isegi veidi kõrgemale, mis süvendas kortse ta silmade ümbruses. Ta lehvitas presidendile. Trump saab naljast aru. Hiljem pingutas ta, et näida häirimatu, ning kõneles viisil, nagu oleks presidendi tähelepanu võitmine mingi eriline saavutus. „Tegelikult oli selline kohtlemine mulle suureks auks,“ ütles Trump. „Nad suhtusid minusse väga lugupidavalt. Nad viskasid nalja ja tegid tola, kuid ma olin nende jututeemaks, mis polegi vahest nõnda halb.“4
Ühel või teisel viisil on Trump Ameerikas jututeemaks olnud juba ligi nelikümmend aastat. Mitte keegi teine ärimaailmas – Bill Gates, Steve Jobs ega Warren Buffet – pole olnud kuulus nõnda kaua kui Trump. Esmalt sai ta tuntuks seoses Manhattani kinnisvaraarendustega 1970. aastail ning peagi hakati ta nime samastama eduga, mis väljendus jõukuses ja luksuses. Nimi TRUMP (tavaliselt kuldsete suurtähtedega kirjutatult) ilmus pilvelõhkujatele, kasiinodele ja reisilennukitele ning sellest sai isiklik kaubamärk, mis seostas üht meest näiliselt lõputute pakkumistega. Aja jooksul hakati selle abil reklaamima hotellitube, mööblit, lipse, liha… sisuliselt kõike, mida saab müüa kõrgekvaliteedilise, kõrge hinnaga ja kõrgest klassist kaubana.
Trump soovis pakkuda kõrget klassi, mida määratleks sotsiaalse seisundi asemel raha. Innukalt uusrikkaid ja nendeks pürgijaid sihtides suhtus ta põlglikult neisse, keda ta nimetas „õnneseentest seemnerakkude klubiks“, jättes samas tähelepanuta tõsiasja, et temagi sündis ühte kõige rikkamasse perekonda kogu maal. Trump üritas kehastada tavainimese rikast sõpra, keda ei huvita kõrgseltskond, välja arvatud siis, kui neile saab müüa kalleid kortereid. Sellistel juhtudel loobus ta snoobivastasusest ning mainis meelsasti Astorite, Whitneyde, Vanderbiltide ja muude vanast ajast pärinevate sinivereliste nime. Kuid kõik pidid aru saama, et ta tegi seda vaid ärihuvidest lähtuvalt ning tegelikult kuulub ta süda Ameerika keskklassile. Need inimesed jälgisid teda telerist, ostsid ta tooteid ning võivad talle anda ka oma hääle, kui ta peaks tõepoolest otsustama presidendiks kandideerida.
Tänapäeval võib kõige usaldusväärsemate andmete põhjal kinnitada, et 96 % ameeriklastest tunneb Donald Trumpi nime, kuigi ta ei meeldi enamikule. Henry Schafer firmast, mis hindab kuulsusi nn Q-arvu põhjal, kutsus Trumpi „poolkuulsuseks, keda inimestele meeldib vihata“. Aastal 2014 suhtus 61 % küsitletutest Trumpi kodulinnas New York Citys temasse mittesoosivalt. Koomikute jaoks kujutab ta vastupandamatut sihtmärki. Jon Stewart, satiirilise uudisteprogrammi „The Daily Show“ saatejuht, lasi Trumpi poole sageli torkeid lendu, kutsudes teda näiteks ka nimega Fuckface von Clownstick. Saatejuht ja koomik Bill Maher sai kuulsaks sellega, et pakkus Trumpile 5 miljonit dollarit, kui too tõestab, et ei pärine „oma ema suguühtest orangutangiga“.5
Stewarti ja Maheri sõnakasutus ütleb meie ajastu kohta paljutki. Raske oleks ette kujutada, et Mark Twain vajaks oma väljaütlemistes tsenseerivaid piikse, mis saatsid Stewarti kommentaare. Muidugi ei pruukinud Twain oma päevil ka kohata kedagi Trumpi-taolist. Trump näib nautivat avalikke lahinguid, otsides võimalusi solvuda ning väidetavat vaenlast mudaga loopida. Stewarti lapselikku mõnitust näis ta võtvat vägagi isiklikult, vastates: „Kui kõik on lubatav ja õiglane, siis miks pidas ta vajalikuks muuta oma nime, mis oli varem Jonathan Liebowitz? Ta peaks ju oma päritolu üle uhkust tundma! Jon Stewart @ TheDailyShow on läbinisti võlts kuju. Ta peaks oma pärandit hindama, mitte selle eest põgenema.“ Maheri märkuse järel kaebas Trump ta kohtusse, nõudes 5 miljonit valuraha. Kuigi ta loobus viimaks hagist, pidi kohus sellega siiski tegelema maksumaksja raha eest ning ka Maher oli sunnitud end kaitsma.6
Aga kriitikutest hoolimata on Trumpi isiksus ja vaated väga populaarsed nende inimeste seas, kes usuvad, et ta kehastab olulisi ideaale, eriti just Ameerika eduunelmat, mille väljenduseks on erakordsed rikkused. Tema imidž süvenes rahva teadvuses veelgi, kui ta hakkas saatejuhiks tõsielusarjas „Mantlipärija“ ning oli pidevalt aktiivne sotsiaalmeediaplatvormis Twitter, kus tema kommentaare jälgisid miljonid, kellest paljud julgustasid teda ka presidendiks kandideerima.7
Alati provokatiivne Trump tõmbas tähelepanu tooreste ja lihvimata väljaütlemistega, mitte nüansirikaste mõttemõlgutustega. Tema arvestuste kohaselt pärineb ausus sellest südamesopist, mis on valmis pilduma solvanguid ning jagama maailma sõpradeks ja vaenlasteks. Veteranist kõmuajakirjanik Liz Smith leiab, et Trumpi psüühika meenutab tähelepanuvajaduses lapse oma, seega eelistab ta negatiivset tähelepanu sellele, kui temast välja ei tehta. Muidugi teenib Trump nõnda käitudes ka rahalist kasu ning enesevaatlused või – analüüs ei paista teda kuigivõrd huvitavat. Ta laseb täie auruga edasi, eirates isegi teadust, kui kritiseerib laste vaktsineerimist või vaidleb vastu kliimamuutust kinnitavatele faktidele.
Trump on eitanud fakte, mis teised on tõeks tunnistanud, ning nihutanud sündsa käitumise piire kogu oma pika ja hüperaktiivse elu kestel. Vanematekodus, koolis, äri- ja poliitikamaailmas on ta pidevalt kuulutanud oma üleolekut ning pole kunagi suvatsenud selles kahelda. Tundub, nagu poleks ükski loodusjõud sama võimas kui selle mehe iha rikkuse, kuulsuse ja võimu järele. Ning selle jõu СКАЧАТЬ
3
4
Chris Grygiel „Obama Slams Trump: ‘Did We Fake the Moon Landing?“, Seattle Post-Intelligencer, April 30, 2011, http://blog.seattlepi.com/seattlepolitics/2011/04/30/ obama – slams – trump – did – we – fake – the – moon – landing/; video: https://www. youtube .com/watch?v=UIkxoq0agNo; Dean Schabner ja Ryan Creed „Donald Trump ‘Honored’ to Be Butt of Obama, Seth Meyers Jokes at Correspondents’ Dinner”, ABC News, 1. mai 2011, http://abcnews.go.com/Politics/donald-trump-honored-butt-obama-seth-meyers-jokes/story?id = 13503379.
5
„Romney Leads GOP Field as Trump Pops Up”, Wall Street Journal, 6. aprill 2011; „Donald Trump: Political Apprentice”, Variety, 19. veebruar 2011; Hunter Walker „Poll: New Yorkers Do Not Like Donald Trump”, Business Insider, 6. märts 2014.
6
Erik Hayden „Jon Stewart vs Donald Trump: Throwaway Joke Devolves into Name- Calling”, Hollywood Reporter, 3. mai 2013, http://www.hollywoodreporter.com/live – feed/jon-stewart-donald-trump-throwaway-451612; ja „Donald Trump Drops Bill Maher Lawsuit”, Huffington Post, 2. aprill 2013, http://www.huffingtonpost.com/2013/04/02/donald-trump-drops-bill-maher-lawsuitn2999605 html.
7
„Donald Trump: Political Apprentice”, Variety,19. veebruar 2011; ja „Trump: Sam, Tebow Reactions Show US in Politically Correct ‘Hell’“, Newsmax, http://www. newsmax.com/US/Donald-Trump-Michael-Sam-Tebow/2014/05/12/id/570817/.