Название: Верифікація вічності
Автор: Олександр Меньшов
Издательство: Мультимедийное издательство Стрельбицкого
Жанр: Повести
isbn:
isbn:
Приятелі переглянулися.
– Британія не любить розповідати про свої невдачі., – продовжував Котов. – Поляки тому не будують атомних станцій, що думають про можливі наслідки. Нагасакі тому приклад.
– Ну, ти порівняв! – розвів руками Махницький.
– Добре… Ми щось не туди заплили, – відмахнувся Дмитро. – Час покаже, хто помиляється, хто – ні. Все одне події неминучі. Як там говорили у давнину: «Та буде так, як буде…»
– То був Марк Аврелій, – якось сумно посміхнувся Зінкевич. Він завжди славився за інтелектуала. І зараз вирішив підтвердити свою правоту, дослівно процитувавши автора: «Все буде так, як повинно бути, навіть якщо буде інакше»!
– Якщо Аврелій, то нехай буде Аврелій, – відмахнувся Дмитро.
– Знаєте, – Сашко нахилився вперед і налив собі бренді, – уся ця бесіда (тут він зробив якийсь особливий наголос) нагадує мені слова іншої людини. Точно їх вимовити не зможу, але сенс такий: «Усі ми самі себе визнаємо за великих істориків, і великих географів». Ану від себе додам – ще і політиками… причому мудрими та справедливими.
– Овва! Хто таке міг сказати? – поморщив ніс Махницький. Він теж налив собі в келих бренді.
– Грибоєдов.
– Грибоєдов? Це хто?
– Дипломат часів Російської імперії… Служив десь в Персії.
– Не чув, – Валентин зробив своє лице непроникним. – Хоча сказав він явно влучно.
– Ну що, вип’ємо за здоров’я іменинника? – запропонував Зінкевич.
– Жиймо! – швидко відповів Коган, піднімаючи свій келих.
Випили. Помовчали. Коган в цей час неквапом дістав кисет з тютюном, набив люльку. Весь цей час приятелі обмірковували кожний щось своє.
– Подобається мені твій подарунок, – неголосно промовив Коган, кидаючи погляд на Дмитра. – Отож вміють робити…
– Британці! – піддакував Комраков.
– Даремно іронізуєш, – відповів Махницький. – Вони хлопці з головою. Разом з американцями добре нацистів притиснули. Усю верхівку з Гіммлером під шумок швиденько заарештували і відвезли до себе. Ті думали, мовляв, раз мир уклали, то все гладенько, а тут – цабе! Та ще союзники і німецьких учених утягнули, та їх нові розробки…
– Притиснуть то, може, і притиснули… і потягнули… можливо… а все ж зараз Німеччина де? У лідерах! – Комраков витягнув сигарети і закурив.
– В лідерах! – Махницький аж підстрибнув. – Звичайно! Їх адже не бомбили і будівлі не підривали, як у нас! Усе ціле: і заводи, і фабрики… і… і…
– Але контрибуцію вони досі виплачують. А це дуже б’є по кишені звичайного німця, і життя для нього, як бачиш, снігом не стелеться… І між тим, вони геть які авто роблять!
– Авто? Ну, як на мене – краще італійських немає, – тут же заперечив Махницький.
– Нісенітниця! Це ти так СКАЧАТЬ