Название: Коли повертається веселка
Автор: Анастасія Вінник
Издательство: Книжный Клуб «Клуб Семейного Досуга»
Жанр: Современные любовные романы
isbn: 978-617-12-1042-4,978-617-12-1039-4,978-617-12-0532-1
isbn:
Мама забрала ковдру, дзеркало і вийшла з сараю. Потім повернулась і розтоптала картонну коробку. Схопила кожух і зірвала фіранку. Фіранка зачепилась за цвяшок і мама знервовано розірвала її на шматки. Закінчивши з «будиночком», мама пішла.
Ця ніч змінила Таню. Це була перша безсонна ніч у її житті. Цієї ночі вона перестала боятись павуків і почала боятись людей. Це був перший крок до розуміння того, що рідна людина може зробити дуже боляче, на що не здатний навіть хтось чужий. Тому що він чужий.
Будь-який рух був невимовно болісним, але Таня терпіла. Сліди від побоїв можна було заховати під одягом, але чорно-синє запухле око ніяк не сховаєш.
Одного дощового ранку, коли вона роздивлялась своє пожовтіле око у дзеркалі, в кімнату зайшла мама.
– Чому він тут? – запитала вона, показуючи на металевий метр, що лежав на підвіконні.
Таня одразу заховала метр у шухляду.
– Давай сюди, – сказала мама.
– Це моє! – крикнула Таня, закриваючи собою стіл, колись змайстрований татом за допомогою цього самого метра.
Мама грубо відштовхнула її від столу і висунула шухляду.
– Твого тут нічого нема! – сказала вона, стискаючи метр у руці, і вийшла з кімнати.
Таня побігла за нею.
– Будь ласка, не забирай, він мені потрібен!
– Він брудний!
– Я його помию!
– Іди в кімнату! – крикнула мама і подивилась особливим поглядом, після якого Таня знала, що може статись.
Мама одягнула плащ і взяла парасолю.
…Таня бігла за нею аж до самої річки. Зрозумівши, чому мама туди йде, вона вхопила її за рукав. Мама відштовхнула її і, підійшовши до краю берега, викинула метр у воду. Коли вода проковтнула метр і перестала рябіти, Таня стиснула кулаки і кинулась на маму.
– Тато залишив мені! Мені! Ти погана, ти дуже погана! – Її душили сльози. – Я ненавиджу тебе! Ненавиджу!!!
Уже сутеніло, і увімкнулись перші ліхтарі на стовпах, а Романа не було. Таня тремтіла. Він не міг обманути її, він просто на це не здатний.
Вона почула кроки, завмерла і витягнула шию. Це він. Тільки він так уміє ходити – легко, немов летить над землею. Таня підвелась і притисла руки до грудей. Побачивши її, Роман поставив сумку на землю і обійняв її.
– Вибач. Автобус поламався. Я знав, що ти не підеш, що дочекаєшся, моя панночко… Тобі холодно? Ти вся тремтиш.
Він зняв куртку і накинув їй на плечі.
– Я думала, що помру, якщо ти не прийдеш…
– Дурненька, я не прийду до тебе тільки в одному випадку: якщо мене забере Бог. Але навіть коли це станеться, я все одно буду поряд, завжди. Ну що, ми завтра вирушаємо?
– Так.
– Я зняв СКАЧАТЬ