Название: Коли повертається веселка
Автор: Анастасія Вінник
Издательство: Книжный Клуб «Клуб Семейного Досуга»
Жанр: Современные любовные романы
isbn: 978-617-12-1042-4,978-617-12-1039-4,978-617-12-0532-1
isbn:
Уперше мама обізвала її козлячим виродком, коли вона тільки-но пішла до школи. Чому козлячим? Напевно, тому, що мама називала Тетяниного батька козлом. Це сталось узимку, минуло понад два роки відтоді, як тато зник, вони ще жили в старому дідусевому будиночку. Був сонячний день, і багато снігу. Таня взяла лижі, вийшла за ворота і побачила на лавці дуже худорлявого чоловіка з жовто-сірим обличчям і гострими вилицями, що поросли щетиною. Він сидів, завалившись спиною на паркан.
Побачивши Таню, чоловік обперся рукою об лаву і підвівся.
– Привіт… Давай допоможу застібнути, – сказав він, усміхаючись.
У тій скупій усмішці поєднувалися радість і смуток. Таня одразу це відчула, хоч і була ще зовсім маленькою, але їй стало шкода чоловіка.
– Не треба, вам тяжко, я сама, – відмовила вона, і тут на вулицю вийшов сусід.
– Валентине! Ти? – вигукнув він, підійшов до незнайомця та обійняв його.
Таня розгублено дивилась на них. Валентин… Це її тато? Ні, це не він, тато зовсім інший, він не настільки худий і не такий старий.
– Де ж ти був? Чого такий худий? Ну, розповідай, де ти, як ти?
– Зараз, тільки Тетянці лижі допоможу взути.
Чоловік присів навшпиньки і защипнув кріплення на черевиках. Увесь цей час Таня не відводила від нього очей.
– Так добре? – запитав він, дивлячись їй в обличчя.
Вона кивнула головою, хоч і не знала, чи зручно її ногам, але її душі стало радісно. У неї було таке відчуття, що вона знає цього чоловіка, знає цю усмішку і ці очі.
– Ви мій тато? – обережно запитала вона.
У його очах щось заблищало. Він став на коліна і рвучко обійняв її. Таня скривилася – обличчя у чоловіка було колючим.
– Ти чого кривишся, це ж твій татко! – сказав сусід.
Татко! Її серце налилось радістю.
– Ти мій тато?
Чоловік кивнув. Таня відщепила кріплення і взяла його за руку.
– Я на тебе чекала, а ти не приходив. Я знала, що ти прийдеш. Ідем додому. Ідем, ти обіцяв навчити мене танцювати!
Усмішка зникла з його обличчя. Сусід посунув шапку на чоло і почухав потилицю. Не підвівшись із колін, тато зняв з плечей рюкзак і поставив на сніг.
– Це тобі, донечко, – сказав він, протягуючи їй два пакунки.
– Додому йдем, – невпевнено сказала Таня, з недитячим сумом розуміючи, що він не піде з нею. – Мама вдома…
Тато притиснув її руку до колючої щоки:
– Пробач мені, моя маленька принцесо, але я не можу…
– Чому? – сльози градом лилися з її очей.
– Настане час, і ти все зрозумієш.
– Я не хочу час, я хочу, щоб ти залишився зі мною. Будь ласка, прошу тебе, не йди, залишися!
Гримнули двері, а потім хвіртка, і на вулицю вибігла мама.
– Залиш її, козел смердючий! – Вона боляче шарпонула Таню СКАЧАТЬ