Название: Minu Reykjavík. Kõik on kaasas
Автор: Tui Hirv
Издательство: Eesti digiraamatute keskus OU
Жанр: Книги о Путешествиях
isbn: 9789949556090
isbn:
Sel ajal oli Klettavíki rühma juhataja ajalooõpetaja ettevalmistusega härrasmees Stefano, klassikaline itaallane mustade lokkide ja kongus ninaga. Ülejäänud kolm kasvatajat olid rahvatervishoiu haridusega Drífa, kogenud lasteaiakasvataja Angie Indiast ning kohalik noormees Ari, kes oli umbes kakskümmend ja veel mõtles, mis ta eluga peale tahab hakata.
Need kaks nädalat, mille jooksul laps peaks lasteaiaga kohanema, on jaotatud üksikasjaliku skeemi alusel. Esimesel päeval ema ja laps kahekesi tund aega. Järgmisel päeval kaks. Ülejärgmisel kolm või neli, kuni uneajani. Siis laps üksinda kaheks tunniks. Rühmavanem vaatab iga päev „õunte pealt“, kuidas laps kohaneb, ja annab järgmiseks päevaks juhised. Eiríkur kohanes hästi, ta ei kartnud mitte kedagi. Ainult et ta oli pidurdamatu ja uudishimulik ega tahtnud sugugi paigal püsida ning kuna ta islandi keelt suurt ei osanud, siis rääkis põhiliselt kätega.
Loomulikult on sellise pika kohanemise eesmärk anda ka lapsevanemale sissevaade süsteemi, kuhu ta oma lapse usaldab. Minu jaoks oli see valgustav kogemus. Islandi lasteaeda jälgides on end mugav kurssi viia Põhjamaade ühiskonnaõpetuse metoodikatega. Kuulad, kuidas kasvataja lastega seletab, mida ta ütleb ja kuidas; mida nad päeva jooksul ette võtavad ja kuidas see on korraldatud, ja muudkui aga õpid. Koostöö pedagoogide ja lastevanemate vahel on väga tihe. Kõigist eksisammudest kantakse ette, kõigile edusammudele elatakse kaasa. Mis mind kõige rohkem üllatas, oli esiteks see, kuidas nad peavad mitu korda päevas koosolekuid, kus iga laps sõna saab, ja et päris suureks osaks päevast saab laps endale tegevuse ise valida.
Islandi koolisüsteemi alustalad on demokraatia ja kaasamine. Vastutusvõimeliste kodanike kasvatamine algab õige varakult valiku ja vastutuse vormis. Lasteaias algab päev sellega, et iga laps valib tegevuse ja siis püsib selle juures. Alustuseks lepib kasvatajaskond kümneminutilise keskendumisega, lisab siis aga aega viie minuti kaupa ning lasteaia-aasta lõpuks eeldatakse, et laps püsib ühe ja sama tegevuse juures pool kuni kolmveerand tundi. Pakkumisel on erinevaid keskendumist nõudvaid tegevusi – voolimine, joonistamine, klotsidest ehitamine… Kõige huvitavam on minu meelest tegevus, mille nimi on sulla ja mis tähendab eesti keeles umbes seda, nagu ta kõlab. Läbipaistvasse kasti on pandud sooja vett ning kasti põhja kive, teokarpe ja plastist mereelukaid. Laps saab seal sulistada, aga vett ei tohi põrandale ega teiste laste peale ajada.
Lasteaia juhataja, alushariduse ja strateegilise juhtimise magistrikraadiga pedagoogi sõnul õpetab selline tegevus last tajuma oma võimalusi ja vabadusi etteantud raamide piires ning samuti oma personaalse ruumi ulatust. Selles vaimus kasvatab Islandi haridussüsteem noori palju aastaid – et nad ei annaks vastutust oma elu eest teistele ja kolmandatele isikutele.
Kui Eestis on rühmas kasvataja ja abikasvataja, siis Islandi lasteaiarühmal on juhataja sellepärast, et kasvatajaid on igal rühmal kolm või neli ja nende tööd peab ju keegi koordineerima. Kasvatusmeetodid on detailideni läbi arutatud nii rühma, lasteaia kui võimuorganite tasandil. Kõikvõimalike juhtude lahendamiseks on olemas kollektiivne strateegia ning kasvatajaid suunatakse töö käigus pidevalt. Kõlab nagu konkreetne riiklik tellimus, milliseid lapsi oodatakse lasteaiast kooli. Seda „tellimust“ kontrollib õige mitu instantsi.
Reykjavíkis on lubatud pärast lasteaiapäeva lõppu ja nädalavahetustel käia mängimas kõikide lasteaedade mänguväljakutel. Ainsad märgid, mida annab võrrelda Tallinna kõrgete raudaedade ja „võõras, ära tule“ – siltidega, on üle liivakasti laotatud kassitõrjevõrgud. Liiv liivakastis on must, vulkaanilist päritolu. See oli alguses väga harjumatu. Nagu mängiksid lapsed põlvili mudas, aga mustad liivaterad saab kergesti kombinesooni küljest lahti kloppida. Lasteaiad paiknevad tihedasti ja lapsed, kes on suutelised viissada meetrit järjest omal jalal kõndima, lähevad ja tulevad lasteaiast jalgsi. Alternatiivid on jalgratas, käru ja kelk. Lasteaiahooned on valdavalt ehitatud 1980.–1990. aastatel. Kui need väikeseks jäävad, on demograafilistele kõikumistele reageerimiseks olemas moodulmajakesed. Need tuuakse treileriga kohale ja pannakse partsti keset hoovi maha. Lapsed sisse, järjekord kuueteistkümne lapse võrra lühemaks ja korras. Kuni lapsi lasteaias pole, näiteks suvepuhkuse ajal, on lasteaedade mänguväljakud ümberkaudsete laste päralt.
Islandi lasteaedade huvitegevus võtab sõnatuks. Ühel novembrikuu neljapäeval käisid 2009. aastal sündinud lapsed Harpa kontserdimajas sümfooniakontserti kuulamas. Jutustajaga lasteprogramm, trollide armastuslugu. Hommikul kell pool kümme. Nüüd reedel tulevad tuletõrjujad. Kuu aega tagasi külastasid draamateatri nukukeldrit. Aastakümneid on Reykjavíkis tegutsenud Brúðubíllinn – nukubuss, millega käiakse suvisel ajal avalikes kohtades nukuetendusi andmas: vabaõhumuuseumis, Klambratúni pargis, Vesturbæri ujula ees. Kui nad tulevad meie kanti, siis paneb lasteaed jälle helkurvestid selga, võtab kolonni, ja minek.
Kord käisid lasteaias külas hobused, iga laps sai hobuse seljas tiiru ümber lasteaia hoovi teha, talitaja hoidis ratsmetest, kasvatajad filmisid üles. Kevaditi käiakse linnalähedases talus vaatamas vasikaid, tibusid ja tallesid. Möödunud aastal korraldati vanimale rühmale kuuenädalane kursus kunstikoolis, lapsed tegid rühmatööd, pildid rippusid pärast juhataja kabineti ees koridori seinal.
Iga nädal jalutatakse üle platsi spordikooli, kus võimlemisõpetaja tutvustab lastele erinevaid spordialasid ja näitab inspiratsiooniks Laisa Linna („Latibær“) multikat, mis on islandi laste võimlema meelitamiseks tehtud. Raamatukogu tõi kampaania „Kõik loevad“ raames lasteaedadesse kastidega raamatuid, iga laps sai raamatu koju, neid loetakse neile õhtuti ette ja nädala pärast korjatakse tagasi. Lasteaia-aasta lõpupeol tassis lastevanemate komitee kohale grillid ja kärsatati sadade kaupa hot dog’e. Ja täispuhutav loss oli toodud hüppamiseks.
Ma mäletan ühte korda, kui lastevanematelt on raha küsitud. See oli siis, kui tuli tööle üks poiss, kes oskas klaverit mängida. Vanematelt paluti sümboolne summa ja osteti digiklaver. Poiss püsis lasteaias ühe aasta, ma ei tea, kes seda pilli praegu mängib. Aga muidu ei ole mingeid korjandusi. Lapsed on riigile ja linnale prioriteet. Ning laste- ja kultuuriasutused tahavad oma programme muidugi tutvustada ka – nad teevad seda delikaatselt ja toredasti.
Eestis irvitatakse Skandinaavia turvalisusmaania üle ja mulle on see alati mõjunud kohutavalt lühinägelikuna. Eestis juhtub lastega palju rohkem õnnetusi kui arenenud Euroopa riikides, ja enamasti vanemate juuresolekul. Õnnetustest küll raporteeritakse, aga ülevaade nende juhtumise seaduspärasustest ja ennetustöö võiks olla märksa süstemaatilisem.
Kui beebiga lastearsti juurde minna, siis saab kaasa küsimustiku: kui turvaline on teie kodu? Kui turvalised on teie harjumused lapse ümber? Selle võib panna kodus magnetiga külmkapi külge, et meeles püsiks. Iga asja peale ise ei tule, kui ei ole kasvava lapsega enne nii lähedalt kokku puutunud. Kodus võib ju iseenesest olla turvaline, aga vanemad peavad olema siiski väga tähelepanelikud, et oma last mitte ohtu seada. Islandi lapsed õpetatakse ujuma kuueaastaselt. Neli korda aastas saadetakse igale lapsele postiga koju piltidega juturaamat liiklusohutusest, kord lumehangedega, kord ilma; nelja-, viie- ja kuueaastastele erineva raskusastmega. Meil on juba neli tükki.
Midagi nii kaootilist kui lasteaiaõu СКАЧАТЬ