Название: Minu Kambodža. Seljakotireis iseendasse
Автор: Ain Parmas
Издательство: Eesti digiraamatute keskus OU
Жанр: Книги о Путешествиях
isbn: 9789949556038
isbn:
„Mõlemapoolne kopsupõletik. Tohtrite hinnangul ei jäänud palju surmast puudu,“ räägib Sass. Pärast pikemat ravi on mees taas jalul ning esimese asjana broneerib ta lennupiletid Phnom Penhi, et Kambodžasse naasta.
Järgmisel päeval sõidame paljude kiidetud, eestlasele raudtee moodi kõlava nimega Koh Rongi (Kaôh Rŏng) puhkuse- ja peosaarele. Sass küll hoiatab, et just mõni aeg tagasi leiti saarelt naisturisti laip – kurjamid ei kõhelnud tapmast riiete, raha ja mobiiltelefoni pärast. Et kannatanu ei hakkaks „kitse panema“, kui vanglaslängis rääkida. Jutt ei käi mitte kaugematel ida aladel levinud zoofiiliast, vaid politseile kaebamisest.
KOH RONG – SELJAKOTIRÄNDURITE PARADIIS
Vana kaluriküla lookleb mööda rannajoont sadamasillast kahele poole. Paarkümmend söögi- ja joogikohta, kus enamasti on ametis valged. Elukutselised vanad hipid, rastad, niisama ilmarändurid. Kümmekond öömajapakkujat.
Paariaastased khmeerilapsed tunduvad kasvavat ise ja sõna otseses mõttes rannaliival, millega kaasneb vaba ligipääs ookeanile, paadiaerudele ja sadamasillale. Ilmselt ka söögikohtade köökide kuumale õlile, terariistadest rääkimata.
Näeme üht nelja-viieaastast harjutamas hakkimistehnikat väiksemapoolse matšeetega, mida kohalikud pruugivad kookospähklite avamiseks või muuks köögitööks. Praegu võib välise vaatluse teel loendada veel viit pluss viit alles olevat sõrme. Ei ühtki lapsevanemat kanaemalikult neid ketistamas ning halamas, et oh jumal küll, ära mine merele nii lähedale või kus sa selle kirve nüüd kätte said…
Praegu veel on see saar seljakotiränduri paradiis ning vähemalt 50 % ulatuses põgenemine tsivilisatsioonist. Mõõna eest kaugemale merele ankurdatud long-tail’i paadid6, põhjani läbipaistev kalamaime täis vesi ja rannaliiva mangokarva värviv päikeseloojang Bob Marley „Buffalo Soldieri“7 taustal. Paraku võib aga kihla vedada, et kümne või veidi enama aasta pärast näeb see välja samasugune turistilõks nagu Koh Phi Phi Don Taimaal. Ehk siis paik, kus pidu käib 24/7 ning iga ruutmeetri tänava- ja plaažipinna pärast konkureerib vähemalt üks, vahel ka mitu luikvalget tüsedusele kalduvat õhtumaa tüüpi.
Esimene päev Koh Rongil. Tegeleme strateegilise mittemidagitegemisega ehk vedeleme niisama rannas. Kadri jaoks on vesi külm, aga see võib olla tingitud sellest, et ta valvas öö läbi, ega ämblikud meie moskiitovõrgu alla ei pääse. See oli edukas, sest ühtki ämblikku polnud voodis näha, aga Kadri on oma valvekorrast väsinud.
Kadril ja ämblikel on pikaajaline, ent see-eest piinarikas suhe. Kadri on nimelt täiskohaga arahnofoob ehk paanilise ämblikuhirmu all kannataja. Mina kahtlustan, et tänu sellele tõvele on tal avanenud kolmas silm8 ning ta suudab ämblikke märgata juba enne nende materialiseerumist kohtades, kus näiteks mina ei ole enne kedagi märganud. Ämbliku suurus ja temast eemaldumise võime on Kadril võrdelises seoses – mida suurem isend, seda vähem julgeb Kadri liigutada või ohuallikast eemalduda. Ta ise ütleb, et ta tunneb, kuidas ämblik oma nelja-viie silmapaariga teda jälgib, et õigel ajal rünnata. Sellega on mu meelest leidnud igakülgset tõendamist hüpotees, et Kadri töötas eelmises elus Kärbse-Kärdina.
„Miks sa jälle vannitoas põrandat ei ole ära kuivatanud?“ hüppab Kadri koju ehk meie tuppa tagasi jõudes mulle turja.
„Mina ei ole vett maha ajanud!“ püüan pareerida.
„Ahah!“ õhkab Kadri vastus sarkasmi nagu maitsetaimede lett idamaisel turul.
Kui üldiselt on alati õigus kliendil ja oma naisel, siis sedapuhku peab see aksioom murenema. On aeg tutvustada Kambodža kuulsat ehituskunsti. Palmilehtedest seinad on kohati nii hõredad, et pääsuke pääseks aeglustamata sisse lendama, aga see on tegelikult okei. Tuulise ilmaga nagu täna hommikul asendab seintest läbituhisev mahe briis laeventilaatorit ning kanajalgadel bangalo kõigub tugevamate iilide ajal sulnilt. Kraanikausi kanalisatsioon jookseb meisterlikult ehitatud torustikust ühtlaselt duširuumi põrandale. Duširuumi kanalisatsioon tähendab auku põrandas ja kogumiskaev on lihtsalt majaalune pinnas. Pole mingit muret ummistuste või settekaevu täitumisega.
Meie elukoha boonus on see, et khmeeri ehitusmeistrid alustavad valguse saabudes juba umbes kella kuue ajal hommikul uue maja ehitamist kõigest sadakonna meetri kaugusel. Ilmselt on idee, et kõrghooajal ei tasu puhkekülas teha varastel hommikutundidel mürarikkaid töid, neile veel tundmatu. Nii vingub elektriline käsihöövel, kriiskab ketassaag ja taovad haamrid vahetpidamata kuni kella poole kuueni õhtul, kui hakkab juba hämarduma ja ehitajad õhtule lähevad.
Pääsukestest veel. Neid lendab siin ringi hulgi ja meile jääb arusaamatuks, miks tolle suitsuga versioon peaks olema Eesti rahvuslind. Nii kui ilmad Eestis natukenegi külmemaks hakkavad minema, on pääsukesed esimesed, kes jalga lasevad ning maarahva rahvuslinnuta jätavad. Nii et pigem sobiks meie rahvuslinnuks iga ilmaga kodumaal kraaksuv vares või pekki nuruv tihane. Mõlemad head eeskujud, kuidas sel eluks vähesobival areaalil aasta ringi hakkama saada.
TASUTA RIISI EI HAUKA JA VÄIKEST KUPÜÜRI EI KERJA
Sina ei saa muuta Kambodžat, vaid Kambodža muudab sind. Võtame näiteks Kadri. Kes oleks suutnud uskuda, et erinevalt Eesti südaööst läheb ta Kambodžas magama vaid veidi hiljem kui kanad ning ärkab koos kukkedega. Öösiti peab ta muidugi ühe silmaga ämblikuvalvet.
Päikese loojudes kohalikel sagimine alles algab. Saabub veidi jahedam aeg toimetuste tegemiseks ja laste-meeste kasimiseks. Samuti tulevad teadvusele ja asuvad baaride poole liikvele koomasõdurid ehk heaolumaadelt pärit elukutselised elupõletajad ja moodsamat paradigmat järgivad hipsterid, et oma kõht taastäita ja siis hiliste öötundideni joovastavaid jooke sisse kallata.
Turiste siin muidugi on. Vastupidi 2012. aastast pärit Lonely Planeti kirjeldusele ei ole Koh Rongi saarel sugugi nagu Tais kümme aastat tagasi enne rahvahordide saabumist. Kõik muu võib olla ehe ja autentne, kuid mitte kahvanägude hulk. Meie loomulikult kaasa arvatud.
Tulles tagasi äratuse juurde – see on selles majutuskohas ilmselt vaikimisi paketi sees. Veel enne, kui ehitusmehed saed ja höövlid käima panevad ning vasaratele valu annavad, hiilib majaseina taha üks kukk. Kuna seinad on palmilehtedest, teeb see põhimõtteliselt sama välja, kui kukk oleks moskiitovõrgu all. Kohe on näha, et siinsed kuked ei ole kursis eesti folklooriga, mille kohaselt piisab vanakurja minema ajamiseks kolm korda kiremisest. Siinsed lasevad ikka üheksa või kaksteist ning parimad pojad isegi kuusteist korda järjest. Igaks juhuks, sest mine sa tea, äkki on vanakurja kuuldeaparaadil patareid tühjad.
Kui öösiti pole Kadri ämblikuvalvet saatnud edu ja ämblikke lihtsalt pole, siis päeval küll.
„Appppppppppppiii!“ kostab toast, kui ma duši all olen. See saab tähendada ainult üht – Kadri radaril on ämblikulaadne toode. Laadne seepärast, et kui ma seebisena tuppa hüppan, on seal vaid üks õige väike sitikas. See võib olla ämblik, aga ei pruugi, kuna hüppab nagu kirp. Mees nagu muiste, püüan ma kirpämbliku kinni ja lähen koos tollega duši alla end seebist puhtaks loputama. Kadri jääb СКАЧАТЬ
6
Kagu-Aasia algupärane paaditüüp, mille nimetus
7
Üks
8
Aasia õpetustes ja esoteerikas tuntud sisemine silm, mis lubab näha tavapärasest füüsilisest maailmast kaugemale. Usutavasti asub samanimeline tšakra otsmiku keskel kulmude kohal.