– Henrijs, nevajag būt muļķim…
Es apņēmīgi novelku viņa bikses, atsedzot viņa tievās, bālās kājas un asos ceļgalus. Viņš paliek tikai apakšveļā un T-kreklā.
– Irina, nevajag… Tas ir briesmīgs skats, es negribu, lai tu mani tādu redzētu....
– Es nevēlos, lai tu ciestu! Apgāzieties uz vēdera.
Es palīdzu viņam apgāzties, asām lāpstiņām izspraucoties cauri muguras ādai. Viņš ir vēl vājāks, nekā izskatās.
"Kā cālis bez spalvām…" – skan manā galvā.
Es ieziežu plaukstas ar speciālo losjonu un masēju tievo kaklu, atgrūžot garos tumšos matus. Henrijs neizdod ne skaņas.
– Vai ar jums viss kārtībā? – Jā. Uzlabojas? – Man sāp mugura.
Es bezceremoniju kārtīgi aizrāvu viņa T-kreklu, lai to novilktu.
– Sveiki? Tev ir daudz drosmes, – viņš smējās, bet viņa balsī bija jūtams apmulsums. – Tu tik daudz esi darījis manā labā, tas ir mazākais, ko es varu darīt, – es apstājos, lai norītu nepatīkamo kunkuli kaklā. – Kāpēc tu sēdēji pie manām durvīm? – Gaidīju, kad tu iznāksi… – Kāpēc tu neklauzi? – Irina, ja tu domā, ka es esmu attiecību eksperts, es tāds neesmu. – Bet tu esi tik nobriedis, tev noteikti bija kāda sieviete- – es vilcinājos, cerot, ka viņš to nav pamanījis, bet viņš bija pārāk gudrs. – Iepriekšējā dzīvē? – Jā… Bija… – Un kur viņa aizgāja? – Jūs uzdodat pārāk daudz jautājumu masāžistei… – Ei, kungs, lēnāk… Es esmu jūsu sieva, man ir tiesības zināt… – Sieva… – Viņš izrunāja šo vārdu, it kā to nogaršojot. – Viņa mani pameta. Kad tu saslimu? – Tas ir ļoti nekaunīgs jautājums. Es to piedēvēšu jūsu mentalitātei, – viņš pasmaidīja. – Mani sauc par lāci, kā izrādās… – Jā, tur ir līdzība… – Runā ar mani....
Es draudīgi nopriecājos, un tas lika Henrijam smieties, acīmredzami jūtot atvieglojumu.
– Kā viņa aizgāja? – Es viņu zaudēju līdzvērtīgā cīņā. Viņa aizgāja pie mana drauga. Zini, tu neesi ‑pārāk labs draugu izvēlē. – Tā ir taisnība. Draugs kļuva par ienaidnieku? – Vienkārši pārstāja būt draugs. Man viņa nepieder, tas bija viņas lēmums. – Tu esi tāds džentlmenis. Krievu vīrieši tādi nav? – Huh, krievu vīrietis dotu tādam draugam pa seju… Šīs tavas geto izteicieni, tu esi lācis… Labi, es te beidzu. Apgāzies uz vēdera. – Nē. Es pagūlos, tu ej. Ei! Man vajag sasildīt muskuļus priekšpusē… Zini, tur jau ir karsti.
Конец ознакомительного фрагмента.
Текст предоставлен ООО «Литрес».
Прочитайте эту книгу целиком, купив полную легальную версию на Литрес.
Безопасно оплатить книгу можно банковской картой Visa, MasterCard, Maestro, со счета мобильного телефона, с платежного терминала, в салоне МТС или Связной, через PayPal, WebMoney, Яндекс.Деньги, QIWI Кошелек, бонусными картами или другим удобным Вам способом.