Название: Життя і мета собаки
Автор: Брюс Кемерон
Издательство: Книжный Клуб «Клуб Семейного Досуга»
Жанр: Зарубежная образовательная литература
isbn: 9786171229136,978-617-12-2910-5,978-617-12-2467-4
isbn:
– Бейлі! – суворо гукнула мені Мама.
– Поганий собака, Бейлі, – сердито сказав хлопчик.
Я був просто приголомшений таким несправедливим обвинуваченням. Поганий? Мене випадково зачинили в гаражі, а я охоче пробачаю це їм. Чому ж вони сварять мене та показують пальцем?
За хвилину я вже знову був у гаражі й допомагав хлопчикові збирати все, чим я погрався, і більшу частину того, що було в перекинутому контейнері. Прийшла Мама, перебрала одяг, забрала його в дім, а мене так ніхто й не похвалив за те, що я знайшов усе це!
– Собачі Двері, – суворо сказав хлопчик, але нічим мене не пригостив. Я вже почав думати, що то теж якась лайка, на зразок «поганий собака», і це, як мінімум, було дуже прикро.
Вочевидь, усім сьогодні було непросто, і я, звичайно, дуже хотів, щоб лихо якнайшвидше забулося, але, коли прийшов Тато й дізнався про ситуацію в гаражі від Мами та хлопчика, він розкричався. Тоді я зрозумів, що він на мене сердиться. Я тихо втік до вітальні, не звертаючи увагу на хитру пику Димка.
Тато й Ітан кудись пішли зразу після вечері. Мама сіла за стіл і почала дивитися в якісь папірці, не зводячи з них очей навіть тоді, коли я поклав їй на коліна чудовий обслинений м’ячик.
– Фе, Бейлі, – сказала вона.
Коли додому повернулися Ітан і Тато, хлопчик покликав мене в гараж і показав мені велику дерев’яну коробку. Він заліз у неї, і я до нього долучився, хоча там було парко й тісно удвох.
– Будка, Бейлі. Це твоя будка.
Я не розумів, як ця коробка зі мною пов’язана, але погратися в «будку» був не проти, якщо при цьому мені дадуть смачненького. «Будка» – це залізти в дерев’яну коробку й з’їсти собаче печиво. Ми робили штуки з будкою і з собачими дверима, поки Тато ходив по гаражу, розставляв різні речі на верхні полиці й прив’язував мотузку до великого металевого контейнера. Я неймовірно зрадів, що «Собачі Двері» тепер знову пов’язувалися зі смачним!
Коли хлопчик втомився від цих штук, ми зайшли в дім і почали борюкатися на підлозі.
– Час спати, – сказала Мама.
– Ну, будь ласка, матусю! Можна, я ще пограюся?
– Нам обом завтра до школи, Ітане. Час казати Бейлі добраніч.
Оскільки подібні розмови в домі відбувалися постійно, то я рідко звертав на них увагу, але цього разу підвів голову, почувши своє ім’я та помітивши зміну настрою хлопчика. Від нього повіяло смутком і жалем: коли він підвівся, то опустив плечі.
– Ну що ж, Бейлі. Час спати.
Я знав, що значить «спати», але ми, вочевидь, цього разу пішли туди іншим шляхом. Хлопчик привів мене до гаража й розважив мене ще однією грою в «Будку». Все було добре, але я був глибоко і прикро вражений, коли за хвилину хлопчик знову зачинив мене самого-самісінького в гаражі.
СКАЧАТЬ