Название: Сині двері зліва
Автор: Артем Чех
Издательство: Фолио
Жанр: Современная зарубежная литература
isbn: 978-966-03-4882-0
isbn:
– Альо! Сусід! – викрикнула Рима. – Я тут.
– Я бачу, доброго дня, – ввічливо, майже куртуазно поздоровкався наш головний герой, так колись здоровкався мультиплікаційний слоник з маленькими чоловічками, що мешкали у кульбабі.
– Чуєш, сусід, – у руках Рима тримала швабру, – давай я тобі допоможу.
– Гм-м, дуже вдячний, але я сам упораюся. Тим більше у квартирі напрочуд чисто, і мити підлогу не обов'язково.
– А я і не збиралася тобі підлогу мити. Просто подумала, що можу допомогти, і все тут.
– А швабра? – поцікавився наш головний герой і мав на те свої причини: якщо є швабра, а мити підлогу ніхто не збирався, то виникає питання: а швабра?
– До дзвоника не дістаю. Ну так шо?
– А шо? – розгублено глянув наш головний герой на карлицю.
– Шо-шо! Допомагати тобі?
– А чим же ви мені можете допомогти?
– Ну там, – замріяно протягнула Рима, – порозкладати речі, може, їсти приготувати, як захочеш.
– А ви хочете?
– Чесно – ні. Мене мамка прислали. Тільки ти їй не кажи, добре?
– Добре.
– А то вони мене поб'ють.
– Господи, та що ж це таке у вас у всіх. І тебе вона б'є?
– Вони всіх б'ють. То як, допомога потрібна чи ні?
– Ні, дякую. Я сам.
– Ну як знаєш… Ех, – Рима раптово скисла. – Навіть у коридор не запросив.
– Ну, заходьте, заходьте… Може, чаю?
– Здався мені твій чай… – її очі змокріли. Рима опустила швабру, що була вдвічі довшою за неї саму, і стала схожою на справдешнього ідальго, що от-от вступить у нерівний поєдинок з вітряками. – Ех, доведеться все розказати мамі. Виганяєш, значить.
Сльози котилися з очей карлиці бурним річищем, наш головний герой збігав на кухню, відшукав ганчірку і, взявши у Рими швабру, заходився витирати гіркі, немов чорноморська сірка, сльози.
– Мамка тебе по голівці не погладять! – її атавістичне тіло забилося у блазнівських конвульсіях, що неабияк злякало нашого головного героя.
– Ну що? Що я зробив не так? – болісно зітхнув наш головний герой.
– Все ти зробив не так. Образив бідолашну дівчинку.
– Та не ображав я вас. Що за ідіотизм, що за виставу ви зараз переді мною розігруєте? Повірте, це ні до чого ладного не призведе.
– Ще як призведе, – пхинькала Рима писклявим голосом. – Мамка вам всиплють! Хо, всиплють! Мало не здасться!
– Ану йдіть звідси, повертайтеся до своєї квартири, – наш головний герой щосили намагався тримати себе в руках. – Давайте-давайте, СКАЧАТЬ