– Dosimies atpakaļ!– Es viņiem saku.
Es iekāpju mašīnā un dodos mājās. Aizdedzu cigareti un atliecos sēdeklī. Es ieelpoju dūmus un domāju par to, ko varētu darīt Demjans. Bez viņa man bija daudz ienaidnieku, par dažiem no tiem Demjans pat nezināja. Kad atgriezos mājās, gaitenī sastapos ar Yanu.
– Apstājies! Paēdini zēnus! Turklāt būs labāk, ja Rita šovakar ieturēs vakariņas pie sevis. Viņai tā būs labāk.
– Labi!– atbildēja Jana.
Es atgriežos kabinetā un apsēžos krēslā. Marats ienāk, aiz sevis aizver durvis un apsēžas pretī. Es esmu pārliecināta, ka viņu acīmredzot kaut kas interesē.
– Kas nākamais?– viņš jautā.– Ko tu darīsi ar šo meiteni? Ja plānojat viņu aizvest, jums būs jāsagatavo dokumenti. Viņa tiks pieskatīta, un nevienam nebūs atļauts viņai tuvoties....
– Viņa ir mans mazais brālītis! Ticiet vai nē, es viņu nevienam nedošu!
– Vai tu esi iemīlējies? Vai tu esi iznācis no prāta? Vai tu ar savu dzīvi liksi viņai ciest? Nepietiek ar to, ka viņa jau ir cietusi....
– Varbūt viņš ir iemīlējies.... Hell if I know..... Viņa pati pieņems lēmumu! Ja viņa vēlēsies aiziet, es viņai ļausim aiziet.... Ja viņa vēlēsies palikt man tuvu, es viņu aizsargāšu līdz pēdējam......
9. nodaļa
Sergejs
Atveru Borisa atsūtīto failu un aplūkoju piezīmes. Ko? Viņš domā, ka es noraidu viņa prasības. Viņš var iebāzt tās sev pakaļā, un, ja viņš to nespēj izdarīt pats, man būs viņam jāpalīdz. Es to neatlaidīšu. Es aizveru savu klēpjdatoru un aizeju no biroja.
– Serjog, tev nav sejas! Kas notika?– jautāja Marats.
– Sapulcini puišus. Dosimies izbraucienā!
Ir pienācis laiks nokārtot lietas ar Borisu. Man ir vajadzīga šī kravas pārvadājumu kompānija, lai pārvestu manu kravu. Es nevēlos palaist garām tik ienesīgu piedāvājumu. Viņš man to nedos, man nāksies to paņemt prom....
Marats un mani labākie vīri gaida pie automašīnām. Mums viss ir jāizplāno. Visu, līdz vissīkākajai detaļai. Nekļūdieties, citādi es pats viņus nošausim.
– Uzmanīgi klausieties! Ja jūtat kaut ko nepareizu, noņemiet tos visus!– Es jums pavēlu ar ieroci, kas ielikts zem krekla.– Visam jābūt tīram un gludam. Mēs strādājam ātri!
– Vai esat pārliecināts?– jautāja Marats.
– Ja es nebūtu pārliecināts, tas nebūtu izdevies!– Es viņam atbildēju, rokās turot mapi.
Es sēžu mašīnā un braucu prom no mājas. Es ienīstu, kad man atsakās. Man viss ir jādara pašam. Mēs ierodamies norunātajā vietā. Es beigšu šeit un dosimies uzreiz pie Ritas. Es došu viņai iespēju izvēlēties.... Paliec ar mani vai esi brīva....
Automašīnas apstājas. Es izkāpju no mašīnas un, saglabājot vēsu prātu, dodos uz priekšu. Redzēju, ka Boriss jau gaida un stāv vienā vietā. Es nonāku tuksneša vidū un apstājos.
– Nu, ko tu esi nolēmis?– Es viņam atbildēju, sakrustojot rokas uz krūtīm.– Cik ilgi tu gatavojies pārtraukt?
– Slēgsim darījumu, bez maniem nosacījumiem nav nekāda darījuma!– viņš atbild, stāvēdams man pretī.
– Vai noslēgsim darījumu? Borija, tu droši vien esi mani pārpratusi! Mēs vienosimies tikai tad, kad jūs parakstīsiet uzņēmuma nodošanu.– Es runāju nopietni, kad viņam saku.
– Tu nesaproti.... Šis bizness, tas ir viss, kas man ir!– viņš noraizējies atbild.
– Katru reizi dzirdu vienu un to pašu!– Es viņam nopietni saku.– Tev nav jāpiespiež žēlums! Tu mani pazīsti, es tam neuzķeršos!
Es speru soli viņa virzienā, un redzu, kā manas kājas priekšā izlido lode, triecoties smiltīs. Ar smaidu pacelšu skatienu uz viņu. Viņam nevajadzēja to darīt. Mēs varējām to nokārtot mierīgi. Nu mums nāksies ķerties pie brutālām metodēm. Viņam daudz kas ir prātā.
– Atrodi šāvēju un nogalini viņu!– Es runāju savā apkakles mikrofonā.
Labi, ka neesmu atvedis visus savus cilvēkus. Divas no mašīnām palika Borisa sargiem neredzamās vietās, ļaujot maniem vīriem pārvietoties, neredzot viņa acīm. Lai kā es uz to raudzītos, viss notiek man par labu.
– Mēs esam noliktavā! Šāvējs ir gatavs!– Marats runā.
– Es tevi dzirdēju!– ar smaidu uz sejas teicu un metu aukstu skatienu Borisam.
Es eju viņam pretī. Viņš pagriežas un aizskrien līdz mašīnai. Man nevajadzēja valkāt nevis baltu kreklu un džinsus, bet gan tumšus, lai netiktu aptraipīts.... Es uz viņu atplecu acis, kas liek Borisam satraukties. Ar katru soli tuvojos viņam, vērojot, cik zemu viņš ir kritis....
– Nav jauki tā darīt!
– Tu! Tu drāns!– Boriss kliedza, paķerot ieroci.
– Varbūt!– Es viņam atbildu.
Es ātri izvelku pistoli un šauju viņam rokā. Boriss nometa ieroci un sāpēs iesaucās. Viņa apsargi nekavējoties ķērās pie ieročiem.
– Dari to! Es teicu Maratam.
Mani vīri ātri nošāva visus bastarda sargus. Pēc skaļiem šāvieniem iestājās klusums. Tas mani tik ļoti nomierina..... Es pietuvojos Borisam un piespiežu viņu cieši pie automašīnas. Viņš nokrīt uz zemes un mēģina ielīst mašīnā. Cik nožēlojams viņš ir… Es iespiežu viņa roku automašīnas durvīs, un mani sasniedz vēl viens kliedziens.....
– Tas sāp, vai ne?– es teicu aukstasinīgi, skatoties uz viņu.– Vai jūs to parakstīsiet?
– Es to parakstīšu! Es parakstīšu....– viņš atbild, kliedzot no sāpēm.– Atlaidiet manu roku!
– Ja tu to būtu izdarījis ātrāk, neviens nebūtu cietis!– Es viņam aukstasinīgi atbildēju.– Bet nē, jums visiem patīk apdraudēt citus.... Pastāsti man, Borja, ko tu vēlējies darīt?
Mani zēni atnesa man no mašīnas mapi. Es izņemu dokumentu un dodu viņam to parakstīt.
– Tu… tu esi briesmonis!– viņš teica, parakstot papīru.
– Es to zinu!– Es viņam atbildu un pavēršu pistoli pret viņa galvu.
– Es… Es to parakstīju!– izbijies teica Boriss.
– Es to redzu! Tu esi labs!– Es viņam СКАЧАТЬ