Название: Minu ema saladus. Sari «Varraku ajaviiteromaan»
Автор: Sheila O'Flanagan
Издательство: Eesti digiraamatute keskus OU
Жанр: Современная зарубежная литература
isbn: 9789985337455
isbn:
Jalgpalli oligi poiss täna mängima läinud, koos isa ja vanaisaga, pidama sõprusmängu naaberpiirkonna meeskonna vastu. Ilma igasuguse süütundeta kasutas Roisin moraalset väljapressimist, veenmaks oma isa, et Dougiele on väga oluline näha teda mängu vaatamas. Ka Pascal ise oli nooremana innukas jalgpallur olnud ja Dougie imetles teda kui kõigi jalgpallitarkuste allikat. Poppygi oli spordihull ja valmis väljaku äärest nõu andma, nii et oli mõistlik nad kõik koos minema saata.
Nii paljude inimeste eest tuleb hoolitseda, mõtles Roisin. Nii paljude asjadega arvestada. Steffie, kes võttis kõike kergelt ja pidi hoolitsema ainult enda eest, ei mõista seda mitte kunagi. Ise poleks ta Jenny ja Pascali pulma-aastapäeva mäletanud, ja kui see olekski talle meelde tulnud, poleks ta ikkagi midagi ette võtnud. Kindlasti poleks ta hakanud korraldama sellist pidu, mida vanemad väärt olid. Roisin oli märganud õe hääles kõhklust, kui ta oli helistanud ja palunud tal kavandamisel veidi abiks olla. Ta oli kohe teadnud, et Steffie pole asjast üldse nii huvitatud. Aga ta oli õe siiski osalema veennud ja hiljem, kui Jenny ja Pascal on sobilikult üllatunud ja rõõmsad, võiks Roisin oma viimaste veeringute peale kihla vedada, et Steffie võtab rõõmsalt vastu iga temale suunatud kiituse ega tunnista, et ilma Roisinita poleks üldse midagi toimunud.
Kui aus olla, pidi Roisin siiski tunnistama, et Steffie oli teinud kõik, mida Roisin oli temalt palunud. Ta teadis, et oli õele palju teha andnud, aga endale oli ta jätnud kõige raskema, nimelt ema ja isa Aranbegist väljameelitamise lastehoidmise ettekäändel, et nad oleksid peopäeva algul tema pilgu all Dublinis. Muidugi olid nii ema kui ka isa alati rõõmuga valmis lapsi hoidma, aga raske oli neid mõlemaid korraga juba eelmisel õhtul kohale saada. Jalgpallimatš oli täna heaks ajaviiteks ja Roisin oli oma mehele Paulile andnud kindlad juhtnöörid kojutulekuga mitte kiirustada. Kui nad minema hakkasid, oli ta Poppyle kõrva sosistanud, et tüdruk paluks, et nad tagasiteel McDonald’sis peatuse teeksid – meelehea, mida lubati lastele väga harva. Sellega lootis ta, et aeg jõuab kindlasti juba pärastlõunasse, enne kui ema ja isa koduteele asuvad.
Plaanis oli, et Paul, Roisin ja lapsed järgnevad neile niipea kui võimalik ning – eeldades, et Pascal peab kinni enda poolt määratud 80-kilomeetrisest tunnikiirusest – sõidavad vanematest N11 maanteel mööda ja jõuavad enne neid Aranbegi. Kuna Roisin pidi veel ennast valmis seadma ja nii Pauli kui ka lapsi tagant torkima, seisis tal ees logistiline õudus, aga aastatega oli temast saanud logistiliste õudustega toimetuleku ekspert.
Ta keetis teed ja viis emale tassitäie.
„Aitäh, kullake.” Jenny võttis tee tänulikult vastu. „Olingi juba hingetu.”
„Täna on nii kuum.” Daisy oli tujutu. „Mul sulab niimoodi küünelakk ära.”
„Ära räägi rumalusi,” ütles Roisin.
„Aga sulab ju,” vaidles Daisy. „Ja ma tahtsin, et see oleks täiuslik, kui me…”
„Sa võid köögis lakkida,” katkestas Roisin teda enne, kui tüdruk oleks midagi peo kohta välja pahvatanud, „ära ainult lauda ära mäkerda.”
„Ema! Ega ma Dougie ei ole.” Daisy oli südamepõhjani solvunud, kui ta oma kraami kokku korjas ja ära majja kõmpis, napid teksašortsid näitamas täies ilus tema päevitunud sääri.
„Nad saavad tänapäeval nii vara täiskasvanuks,” ütles Jenny mõtlikult.
„Vägagi vara.” Roisin noogutas. „Ma ei usu, et sa oleksid lubanud minul selliseid pükse kanda, kui mina olin kolmteist.”
„Ilmselt mitte,” nõustus Jenny.
„Nüüd ei saa neid enam millestki eemal hoida,” kurtis Roisin. „Nad vaatavad sulle haletsevalt otsa, lubavad lasteabisse helistada ja teevad ikka, mis tahavad.”
„Ma olen kindel, et Daisyga ei juhtu midagi hullu,” lausus Jenny.
„Ma loodan ka.” Roisin oli mõtlik. „Ei taha ju, et nad muutuksid seksiobjektideks, ometi pommitatakse neid kõikjal piltidega, millised nad peaksid välja nägema – need kohutavad kollased ajakirjad on kõige hullemad.”
„Nõus. Aga kui mina näeksin nii hea välja kui Daisy, kannaksin iga päev minikleite ja mikropükse,” arvas Jenny.
„Ema!”
„Ei, tõesti,” kinnitas Jenny. „Aeg, mil su kehaosad on kenad ja kortsudeta, on palju lühem, kui sa arvad. Nii et tulebki eputada, kui see veel võimalik on.”
„Ma ei taha, et Daisy niimoodi eputab,” protestis Roisin. „Ta on ju alles laps, taevas hoidku!”
„Jah, ma saan aru,” oli Jenny nõus. „Ma tahan lihtsalt öelda, et noored tüdrukud näevad ikka tõesti ilusad välja.”
„Ta mõtleb juba niigi liiga palju oma välimusest,” väitis Roisin. „Palun ära hakka teda veel julgustama.”
„Tegelikult on vist alati nii olnud,” märkis Jenny. „Välimus on peaaegu kõigi teismeliste tüdrukute kinnisidee. Kahjuks on tänapäeval palju rohkem seda, mis sellist kinnismõtet toidab.” Jenny naeratas. „Kui mina noorem olin, oli mu kinnismõtteks juuksevärv. Mu juuksed olid kartulikoore karva ja ma tahtsin midagi dramaatilisemat. Sinu vanaema arvas, et juukseid värvivad ainult avalikud naisterahvad. Ta keelas selge sõnaga mul seda teha. Mina muidugi värvisin ikka ja ta läks täiesti pööraseks.”
Roisin hakkas naerma. „Ei läinud?”
„Läks ikka küll. Kay oli väga range.” Korraks muutus Jenny ilme süngeks.
„Minuga küll ei olnud,” ütles Roisin. „Ma mäletan, et ta lubas mul ikka oma parfüümi kasutada.”
„Kölni vett,” meenutas Jenny. „See oli 4711. Tol ajal väga populaarne.”
„Ma pole aastaid seda lõhna tundnud,” ütles Roisin, „aga kui tunneksin, tuleks kohe vanaema meelde.” Ta jäi mõttesse. „Oleks nii tore teda jälle näha ja temaga rääkida,” soovis ta.
„Ma mäletan, et mõtlesin samamoodi oma vanaemast.” Jenny noogutas. „Me oleme ikka väga sarnased.”
„Sa räägid alati, et ma olen isa moodi.”
„Välimuse poolest oledki,” nõustus Jenny. „Tumedad juuksed, tumedad silmad. Nii sinul kui ka Daveyl.”
„Ja Steffie on rohkem sinu moodi,” ütles Roisin.
Jenny noogutas.
„Kuigi niisuguse sinu, nagu sa olid noore ja hipilikuna,” lisas Roisin. „Praegu oled sa rohkem selline jahe ja elegantne.”
Jenny turtsatas naerda. „Ma pole jahe. Sulan siin varsti üldse ära. Daisyl on õigus, läheb ikka väga kuumaks. Ja lämbeks. Üks äikesetorm kuluks ära, lööks õhu klaariks.”
Roisin häälitses ebamääraselt. СКАЧАТЬ